У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Карпенко С.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_9, на рішення апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, посилаючись на те, що 05 грудня 2008 року він на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1. 19 червня 2009 року ним було здійснено державну реєстрацію права власності на зазначений об'єкт нерухомості у КП «ХМБТІ».

За умовами укладеного договору продавець зобов'язався звільнити зазначену вище квартиру та знятися з реєстраційного обліку до 05 червня 2009 року. Проте, на момент звернення до суду з даним позовом відповідачі зареєстровані та проживають у зазначеній квартирі, та добровільно виселятися і зніматися з реєстраційного обліку не бажають.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2014 року позовну вимогу ОСОБА_6 в частині зняття ОСОБА_7, ОСОБА_8 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 було залишено без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано ОСОБА_7, ОСОБА_8 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. Усунуто ОСОБА_6 перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою шляхом виселення з неї відповідачів та всіх сторонніх осіб, які в ній проживають. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_9, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, яка належить ОСОБА_6 та усунення перешкод у користуванні вказаною квартирою шляхом виселення відповідачів є обґрунтованими, оскільки відповідачі до цього часу проживають у квартирі, яка належить ОСОБА_6, чим порушують його права, як нового власника, на вільне володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, а тому його право підлягає захисту.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд зазначив про те, що судом першої інстанції не враховано того, що ОСОБА_6 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2012 року був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України та засуджений до шести років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Вирішення спору з приводу конфіскованого майна може вплинути на права та обов'язки держави в особі ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління фіскальної служби, яка не було залучена до участі у справі, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції прийшов до висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що на стадії апеляційного провадження суд позбавлений можливості залучати до участі у справі інших осіб, крім тих, що брали участь у розгляді справи в суді першої інстанції.

Повністю з висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 грудня 2008 року між ОСОБА_6 (покупцем) та ОСОБА_7 (Продавцем) був укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_7, передала, а ОСОБА_6 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1.

19 червня 2009 року було здійснено державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру в КП «ХМБТІ» за ОСОБА_6 та оформлено технічний паспорт.

Згідно довідки, виданої дільницею № 3 Дзержинської філії КП «Жилкомсервіс» у спірній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_6 посилався на те, що він є новим власником спірної квартири, а відповідачі перешкоджають йому на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому Цим кодексом звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2012 року, залишеним без змін апеляційним судом Харківської області від 09 квітня 2013 року, ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України та засуджено до шести років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Постановою слідчого відділу СУ ГУ МВС України у Зарківській області від 24 листопада 2010 року було накладено арешт на все майно ОСОБА_6 ( т. 2 а. с. 166), в тому числі і на спірну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно відповіді Дзержинського ВДВС Харківського міського управління юстиції по вказаній кримінальній справі 08 травня 2013 року було видано виконавчий лист про конфіскацію всього майна, яке належить ОСОБА_6 На підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем були винесені: постанова про відкриття виконавчого провадження від 18 липня 2013 року та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23 липня 2013 року.

Пунктом 10 частині 1 статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється. Зокрема, у разі конфіскації.

Відповідно до положень ст. 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням вказаних вимог закону та обставин по справі, вважав, що вирішення вказаного спору з приводу конфіскованого майна може вплинути на права та обов'язки держави в особі ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби, яку необхідно було залучити до участі у справі, що не було зроблено судом першої інстанції, а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 необхідно відмовити, оскільки на стадії апеляційного провадження суд позбавлений можливості залучити до участі у справі інших осіб.

Однак, суд апеляційної інстанції прийшов до такого висновку з порушенням вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України, оскільки не з'ясував, чи були порушені особисті права позивача, з урахуванням того, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2012 року ОСОБА_6 було засуджено до шести років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та чи не припинилось у зв'язку з цим право власності ОСОБА_6 на спірну квартиру на підставі п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України. Крім того, не звернув уваги на те, що в даному випадку не вирішується спір з приводу відчуження конфіскованого майна, у зв'язку з чим прийшов до передчасного висновку, що вирішення вказаного спору може вплинути на права та обов'язки держави в особі ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якого діє ОСОБА_9, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук