провадження 4-с/201/73/2015
УХВАЛА

28 грудня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, зацікавлена особа ОСОБА_3 про визнання дій протиправними і скасування постанов виконавчого провадження, зобовязання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07 березня 2008 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2008 року позовну заяву задоволено частково та стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно по 5000 гривень на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2008 року, допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах місячного платежу, стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1200 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30 грн., в задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем мешкання боржника. 03 грудня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розяснення рішення суду, в якій просила конкретно дати розяснення про те, чи судом при винесенні рішення були враховані квитанції банку від 25 вересня 2008 року - на 5000 грн. і від 08 липня 2008 року на 10000 грн. про добровільну сплату аліментів відповідачем ОСОБА_3 на її користь і чи повинні враховуватися ці квитанції в подальшому після винесення рішення судом в рахунок погашення заборгованості по аліментам. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2010 року заяву про розяснення рішення задоволено та розяснено рішення суду від 15 жовтня 2008 року по вказаній цивільній справі про стягнення аліментів про те, що судом при винесенні рішення були враховані квитанції банку від 25 вересня 2008 року - на 5000 грн. і від 08 липня 2008 року на 10000 грн. про добровільну сплату аліментів відповідачем ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 і враховуватися в подальшому після винесення рішення судом ці квитанції не можуть. Вказана ухвала також набрала законної сили і виконувалася.

Виконавчі листи по вказаним всім стягненням (три виконавчі листи) надійшли для виконання до Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, але постановами старшого державного виконавця ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 20 жовтня 2015 року виконавче провадження було закрите, про що повідомлено стягувача. Але вказані рішення (рішення і ухвали) суду по справі, що набрали законної сили, не виконані і старший державний виконавець не повинен був закривати провадження. ОСОБА_1 звернулася до Солом'янського ВДВС з цим питанням і просила скасувати вказані постанови, але відповіді не отримала. Вважає вказане незаконним, протиправним і 02 грудня 2015 року звернулася до суду зі скаргою на дії вказаного державного виконавця. Вважає таку діяльність протиправною, просила визнати її такою та скасувати вказані дві постанови, повернувши виконавчі листи до відділу виконавчої служби, задовольнивши скаргу.

В судовому засідання заявник вимоги скарги підтримала і просила їх задовольнити в повному обсязі. Старший державний виконавець ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, проти скарги заперечували, вважали її безпідставною, і фактично просили в задоволенні скарги відмовити, справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних осіб.

Вислухавши пояснення заявника, зясувавши думку сторін та учасників спору, перевіривши матеріали скарги і цивільної справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає скаргу обгрунтованою та підлягаючою частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 1997 року N 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно ОСОБА_1 07 березня 2008 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2008 року позовну заяву задоволено частково та стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 і дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, щомісячно по 5000 гривень на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття, починаючи стягнення з 01 липня 2008 року, допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах місячного платежу, стягнуто судові витрати, в задоволенні решти позовних вимог було відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем мешкання боржника. 03 грудня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розяснення рішення суду, в якій просила конкретно дати розяснення про те, чи судом при винесенні рішення були враховані квитанції банку від 25 вересня 2008 року - на 5000 грн. і від 08 липня 2008 року на 10000 грн. про добровільну сплату аліментів відповідачем ОСОБА_3 на її користь і чи повинні враховуватися ці квитанції в подальшому після винесення рішення судом в рахунок погашення заборгованості по аліментам. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2010 року заяву про розяснення рішення задоволено та розяснено рішення суду від 15 жовтня 2008 року по вказаній цивільній справі про стягнення аліментів про те, що судом при винесенні рішення були враховані квитанції банку від 25 вересня 2008 року - на 5000 грн. і від 08 липня 2008 року на 10000 грн. про добровільну сплату аліментів відповідачем ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 і враховуватися в подальшому після винесення рішення судом ці квитанції не можуть. Вказана ухвала також набрала законної сили і виконувалася.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав чи свобод.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, зокрема виконавчі листи з виконання судових рішень, можуть бути предявлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Судом зясовано, що Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист № 2-2301/2008 виданий 29 жовтня 2008 року на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-2301/2008 по стягненню з ОСОБА_3 аліментів на двох неповнолітніх дітей в сумі 5000.00 грн. на кожного щомісячно, який був поданий мною за місцем фактичного проживання та здійснення підприємницької діяльності боржником до державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві. По даному виконавчому листу 27 серпня 2013 року ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві було повторно відкрито виконавче провадження № 39530003. Однак стягнення з боржника не провадилось. В результаті чого заявник постійно зверталась із усними та письмовими заявами до вказаного ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві і там її повідомляли, що вживаються всі необхідні дії для виконання судового рішення у межах виконавчого провадження.

Крім того, в ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києва знаходяться на виконанні ще декілька виконавчих листів щодо того самого боржника - ОСОБА_6, які згідно із відповідними постановами від 23 грудня 2013 року було обєднано у зведене виконавче провадження № 39529856. 26 березня 2015 року за виконавчим листом № 760/6680/14-ц виданим 25 березня 2015 року державним виконавцем ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 47026116.

З огляду на тривалу бездіяльність ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві та невиконання судових рішень у примусовому порядку, 10 вересня 2015 року ОСОБА_1 була вимушена звернутися до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Після чого в листопаді 2015 року нею було отримано відповідь з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 28 вересня 2015 року № 25506-0-33-15/20.5 (копія додається). З цієї відповіді вона дізналася, що після того, як боржником 20 жовтня 2015 року було надано пояснення, що він працює у ТзОВ «Арес-1», яке фактично знаходиться за адресою: Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Київська, 55, старшим державним виконавцем Савкою Л.О. на підставі п. 10 ст. 49 Закону, було винесено постанови про закінчення всіх існуючих виконавчих проваджень відносно боржника - ОСОБА_6 (№ 47026116, № 39310570, № 39530003), які було обєднано у зведене виконавче провадження 23 грудня 2013 року та направлено для подальшого виконання у ВДВС Києво-Святошинського РУЮ. Однак даних постанов про закінчення виконавчих проваджень у встановлений законом строк заявник не отримала. У звязку із чим вона звернулася до старшого державного виконавця ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві ОСОБА_2 з вимогою надати їй ці постанови. Після чого 25 листопада 2015 року їй було надіслано копії постанов про закінчення виконавчих проваджень від 20 жовтня 205 року на її електронну адресу, що підтверджується копією листа з електронної пошти від 25 листопада 2015 року.

В Постанові від 20 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 39530003 вказано, що у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення і він працює в ТзОВ «Apec-1», яке фактично знаходиться в іншій місцевості, а саме у с. Софіївська-Борщагівка, вул. Київська, 55, виконавче провадження № 39530003 на підставі п.10 ч. 1 ст. 49 та ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» слід закінчити та скерувати виконання за належністю до іншого органу ВДВС для подальшого виконання, а саме до ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. В постанові від 20 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 39310570 вказано, що у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення і він працює в ТзОВ «Apec-1», яке фактично знаходиться в іншій місцевості, а саме у с. Софіївська-Борщагівка, вул. Київська, 55, виконавче провадження № 39310570 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 та ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» слід закінчити та скерувати виконавчий лист за належністю до іншого органу ВДВС для подальшого виконання, а саме до ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції у м. Києві. В постанові від 20 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 47026116 вказано, що у звязку з тим, що у боржника відсутнє майно на яке може 5ути звернено стягнення і він працює в ТзОВ «Apec-1», яке фактично знаходиться в іншій місцевості, а саме у с. Софіївська-Борщагівка, вул. Київська, 55, виконавче провадження № 47026116 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 та ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» слід закінчити та скерувати виконавчий лист за належністю до іншого органу ДВС для подальшого виконання, а саме до ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції у м. Києві.

З даними постановами, які було прийнято в межах зведеного виконавчого провадження № 39529856 заявник не згодна та вважає дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції ОСОБА_2 протиправними, виходячи з наступного:

Згідно п. 1, 2, 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Як вбачається з відповіді Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві з 07 квітня 2014 року постановою державного виконавця було накладено арешт на частку ОСОБА_6 в сумі 65 677.10 грн., внесену до статутного фонду TOB «НАК «Монітум», а також державним виконавцем Савкою А.О. 25 серпням 2015 року повторно було направлено подання до Соломянського районного суду м. Києва про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Але, як вбачається з відповіді Соломянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року вих. № ЕП-75/15-вих. подання ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України від 25 серпня 2008 року не надходило. Окрім того, до цього часу ВДВС Соломянського РУЮ у м. Києві не було звернено стягнення на належне боржнику майно в сумі 65 677.10 грн., старшим державним виконавцем Савкою А.О. не було направлено до суду подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України від 25 серпня 2015 року, протягом тривалого часу не було арештовано та описано інше належне боржнику майно за місцем його проживання, яке розташовано в Соломянському районі м. Києва. Старшим державним виконавцем Савкою А.О. також не було отримано інформації про отримані боржником доходи у ТОВ «НАК «Монітум», ФОП ОСОБА_6 та від адвокатської діяльності боржника, таким чином не зясувавши всі можливі джерела доходів боржника, а також не вчинивши необхідних дій для обмеження боржника у праві виїзду, отже старший державний виконавець Савка А.О. винесла незаконні постанови про закриття виконавчих проваджень, маючи на меті лише позбавитися невиконаних виконавчих проваджень у будь-який спосіб. Тобто, державний виконавець у процесі виконавчих проваджень не скористався усіма наданими йому правами і можливостями для примусового виконання судових рішень щодо стягнення грошових коштів з боржника на користь заявника, що свідчить про те, що виконавчі дії не було проведено належним чином та відповідно до встановлених законом положень.

Згідно ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. У разі необхідності перевірки інформації щодо наявності боржника чи його майна або його місця роботи на території, на яка не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець може своєю мотивованою постановою, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований, доручити проведення перевірки вказаної інформації відповідному відділу державної виконавчої служби. Як вбачається з інформації, отриманої стягувачем (заявником) з відкритих інтернет-ресурсів і що надані суду боржник - ОСОБА_6 отримує доходи з декількох джерел, з огляду і наступне: з листопада 2006 року він є власником і засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежна адвокатська компанія «Монітум»; з вересня 2005 року - здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа- підприємець; з вересня 2001 року - є самозайнятою особою, яка здійснює адвокатську діяльність на підставі Свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 1025 від 13 вересня 2001 року; з вересня 2014 року - є керівником Товариства с обмеженою відповідальністю «Арес-1». Це означає, що у боржника існують доходи, які він отримує з різних джерел, їх можна стягнути у примусовому порядку в процесі виконавчого провадження в ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві, а не закінчувати виконавче провадження та передавати його до іншого органу ДВС.

Отже, за таких умов, старший державний виконавець Савка А.О. має можливість виконувати судові рішення за місцем відкриття виконавчих проваджень та стягувати з боржника у примусовому порядку присуджені судами грошові кошти. У тому випадку, коли боржник добровільно не погашає зобовязання, то, згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець вживає заходів по примусовому виконанню рішення. Державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У даному випадку державний виконавець не вжив всіх можливих дій щодо виконання судових рішень та закінчив виконавчі провадження передчасно, безпідставно, як тільки зявилася можливість передати виконавчий документ до іншого відділу державної виконавчої служби.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається в десятиденний термін з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. В пункті 6 ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» передбачено, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби та їх посадових осіб, який судам і потрібно враховувати, а не загальний строк, визначений статтею 385 ЦПК України. А тому десятиденний строк обчислюється з моменту одержання заявником копії відповідної постанови, в тому числі і про закінчення виконавчого провадження (стаття 49).

Заявнику стало відомо про винесення 20 жовтня 2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_8 постанов про закінчення виконавчих проваджень, які було обєднано у зведене виконавче провадження, та їх зміст тільки після отримання відповідних постанов про закінчення виконавчих проваджень - тобто вже після 25 листопада 2015 року, що підтверджується роздруківкою з електронної пошти стягувача (заявника) про отримання оскаржуваних постанов державного виконавця в електронному вигляді. Таким чином, 10- ти денний строк на оскарження заявником не пропущений.

Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від ЗО грудня 1997 року N 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо убезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В зв'язку з чим вищезазначені постанови про закриття виконавчого провадження винесені неправомірно та з порушенням закону, а отже підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право вернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями. встановленими статтею 386 ЦПК України. Статтею 386 ЦПК України визначено вичерпний перелік осіб, за участю яких суд розглядає скаргу, а саме: за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржують ся, присутність інших учасників виконавчого провадження законом не передбачена, в звязку з чим суд не має правових підстав для залишення скарги без розгляду або повернення її заявнику через не залучення до розгляду скарги інших учасників виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржують ся.

Відповідно до п. 4 Постанови № 6 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» на підставі статі 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Суди мають ураховувати, що до учасників виконавчого провадження, які мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої осадової особи державної виконавчої служби, належать також представники сторін за законом чи договором, які діють від їх імені.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. З Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, в тому числі, такі виконавчі документи виконавчі листи судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Статтею 32 Закону № 606 визначені заходи примусового виконання рішень, серед яких, зокрема: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 52 Закону № 606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Частиною 4 статті 31 Закону № 606 встановлено, що державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень районного суду державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., перевіряти правильність виконавчих документів межах своїх повноважень (описки та інш.), дотримуватися вимог про строки предявлення виконавчих документів до виконання і в цьому сенсі старшим державним виконавцем ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві зроблене не все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, державний виконавець неправомірно закрив виконавче провадження, а начальник вказаного ВДВС не здійснював відповідний контроль за цим.

Згідно матеріалів цивільної справи, виконавчого провадження і матеріалів скарги вбачається протиправність дій старшого державного виконавця Савки Л.О. по винесенню постанов про закриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги не погодження державного виконавця і заінтересованої особи зі скаргою, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим скаргу задовольнити частково та визнати дії старшого державного виконавця ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 по винесенню трьох постанов від 20 жовтня 2015 року про закінчення виконавчих проваджень по виконавчому провадженню про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 незаконними, визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 20 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-2301/2008 від 29 жовтня 2008 року, визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 20 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-410/5923/13 від 26 березня 2013 року, визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 20 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 760/6680/14-ц від 25 березня 2015 року. Зазначені виконавчі листи необхідно повернути для належного виконання до ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві це державний виконавець ВДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції у м. Києві після отримання цієї ухвали, що набрала законної сили, зобовязаний зробити сам і в найкоротші терміни, в задоволенні решти вимог скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця ВДВС Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, зацікавлена особа ОСОБА_3 про зобовязання вчинення певних дій слід відмовити.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про виконавчу службу», ст. ст. 3, 5, 6, 7, 11, 18, 19, 25, 27, 31, 32, 45, 52, 63, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 383 388, 210, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 по винесенню трьох постанов від 20 жовтня 2015 року про закінчення виконавчих проваджень по виконавчому провадженню про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 незаконними.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 20 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-2301/2008 від 29 жовтня 2008 року.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 20 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 2-410/5923/13 від 26 березня 2013 року.

Визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 від 20 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу № 760/6680/14-ц від 25 березня 2015 року.

В задоволенні решти вимог скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Соломянського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, зацікавлена особа ОСОБА_3 про зобовязання вчинення певних дій відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -