Єдиний унікальний номер 229/637/15-ц Номер провадження 22-ц/775/460/2015
Єдиний унікальний номер: 233/637/15-ц
Номер провадження: 22ц/775/460/2015
Категорія 52 Головуючий у 1 інстанції Панова Т.Л.
Доповідач Новосьолова Г.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Мальованого Ю.М., Новосядлої В.М.,

при секретарі Верховській Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

10 липня 2015 року рішенням Дружківського міського суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає наступне:

- суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги, що сума заборгованості по аліментам за період з 2012 року по 2014 рік складає 39 151,28 гривень;

- суд не звернув уваги на те, що відповідно до вироку від 27 березня 2015 року відповідач ОСОБА_2 був притягнутий до кримінальної відповідальності та засуджений за злісне ухилення від сплати аліментів та після цього лише встав на облік у Центр занятості для сплати аліментів, але не бажає у подальшому працювати для виплати заборгованості по аліментам;

- відповідач не надає дозволу для вивозу дитини для оздоровлення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивачки ОСОБА_3 та прокурор підтримали апеляційну скаргу та просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В судове засідання не з'явилися позивачка, відповідач та третя особа, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить телефонограми в матеріалах справи, які зареєстровані у журналі телефонограм №1 за №450, 452, 453 (а.с.105,106-108).

Крім цього, до апеляційного суду надійшли заяви від: третьої особи служби у справах дітей Дружківської міської ради, позивачки ОСОБА_1, про розгляд справи за їх відсутності (а.с.112, 114).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, представника позивача та прокурора, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог обґрунтовано дійшов до висновку, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та його винної поведінки не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15-16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 21 жовтня 2006 року по 17 жовтня 2008 року вони перебували у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4.

Після розлучення з відповідачем, позивачка з раннього віку займалась вихованням та утриманням сина, якій мешкає разом з неї.

Проте, відповідач не має постійного місця проживання та праці, знаходиться на обліку у центрі зайнятості. Пенсію не отримує. Злісно ухиляється від слати аліментів на утримання сина, що підтверджується про відкриття відносно нього кримінального провадження за ст..164ч.2 КК України. Заборгованість по аліментам станом на 31 січня 2015 року складає 44056,13 гривень. Отже, відповідач не виконує своїх обов'язків по утриманню та вихованню сина, що є підставою для позбавлення батьківських прав, а також щоб відповідач у майбутньому не мав вимог до сина (а.с.2-3).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, у графі батьки зазначені: мати - ОСОБА_1 та батько - ОСОБА_2 (а.с. 6).

При цьому, 17 жовтня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвали шлюб, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу ( а.с.7).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_4, затвердженого директором Дружківської загальноосвітньої школи 1-111 ступенів №12 Дружківської міської ради від 05 лютого 2015 року, ОСОБА_4 проживає у двокімнатної квартирі разом з матір'ю ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_5 (а.с.11).

14 квітня 2015 року комісія органу опіки та піклування Дружківської міської ради дитини дійшла висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено відповідний висновок від 14 квітня 2015 року за № 16-0618-01 (а.с.34-35).

Заборгованість по несплаті аліментів за ОСОБА_2 станом на 31 січня 2015 року складає 44 056,13 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця Дружківського міського управління юстиції (а.с.14).

27 березня 2015 року згідно вироку Дружківського міського суду ОСОБА_2 визнаний винним за ч.1 ст.164 КК України та йому призначено покарання у вигляді ста годин громадських робіт (а.с.49-51).

Згідно довідки з центру зайнятості м. Дружківки вбачається, що відповідач знаходиться на обліку та з його допомоги по безробіттю відраховуються аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_4 (а.с.73).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для їх задоволення, оскільки позбавлення батьківських прав застосовуються лише у випадках, передбачених ст. 164 СК України, при цьому позбавлення батьківських прав є крайнім засобом сімейно-правового характеру, і закон встановлює ряд підстав, з яких батьки можуть бути позбавлені батьківських прав.

Крім того, при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 проявляє бажання займатися вихованням дитини, однак йому створюються перешкоди у спілкуванні з сином зі сторони матері.

При цьому, висновок органу опіки та піклування в силу вимог ст. 212 ЦПК України не має для суду наперед встановленого значення і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами у справі.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, вбачається суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав, обґрунтовано виходив із того, що позивачкою не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а судом не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов'язками, тому підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, установлені пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, відсутні.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги, що сума заборгованості по аліментам за період з 2012 року по 2014 рік складає 39 151,28 гривень є безпідставним.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків по утриманню сина факт стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.

Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що відповідач не надає дозволу для вивозу дитини на оздоровлення, то він є неспроможним.

Якщо один з батьків не надає дозволу на виїзд дитини на оздоровлення або за кордон, то за відсутності такої згоди на вивіз неповнолітнього громадянина України може бути дозволено на підставі рішення суду.

Ненадання дозволу для вивозу дитини на оздоровлення не може бути підставою позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це є крайнім засобом сімейно-правового характеру.

Довід апеляційної скарги про те, що відповідач встав на облік у Центр занятості для сплати аліментів, але не бажає у подальшому працювати для виплати заборгованості по аліментам є необґрунтованим.

Знаходження відповідача на обліку у Центрі занятості та щомісячні відрахування аліментів на користь позивачки з його допомоги по безробіттю свідчать про те, що він не ухиляється від таких виплат, а тому відсутні правові підстави у задоволення заявлених позовних вимогах.

Наведені в скарзі позивача доводи необґрунтовані й правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.308, 315 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 10 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: