Справа № 716/1068/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015 року Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Угриновської Л.Я.

секретаря Кульки О.М.,

з участю сторін: позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Заставна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду позовною заявою, в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку із господарськими спорудами, що розташований в м.Заставна, вул.Чкалова, 48, посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстраційним номером № 2205 від 12.09.2013 року, а також договір купівлі продажу земельної ділянки за цією ж адресою за реєстровим номером № 2207 від 12.09.2013 року. В мотивування заявлених вимог посилається на те, що згідно вказаних договорів вона продала вказаний будинок та земельну ділянку ОСОБА_3. Ціна будинку та земельної ділянки згідно складеної оцінки становила відповідно 47638 грн. та 26500 грн.. Позивачка посилається на те, що продаж будинку було здійснено за вказаними цінами з метою зменшити відсотки при здійсненні нотаріальних дій. Ринкова вартість будинку та землі на час укладення договору купівлі продажу становила 125 000 грн. (15тисяч доларів США). Оскільки такої суми у відповідачки не було, остання запропонувала написати розписку про те, що вона поверне гроші за будинок із врахуванням ринкової ціни в майбутньому, на що вона погодилась. Позивачка посилається на те, що відповідачка ніяких коштів їй не повернула. Укладені договори купівлі - продажу будинку та земельної ділянки позивачка вважає недійсними, оскільки при їх укладенні вона мала на меті продати майно за 15 тисяч доларів.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, мотивувала їх вищенаведеним. Суду пояснила, що відповідачка по справі ОСОБА_3 - дочка її племінниці. Залишившись після смерті чоловіка у своєму віці одинокою, потребуючи допомоги, вона запропонувала батькам відповідачки, щоб їхня дочка після одруження із ОСОБА_4 перейшла проживати до її будинку. Позивачка вказала, що відповідачка ОСОБА_3 із своїм чоловіком із серпня 2012 року стали жити разом із нею в її будинку. Ще до свого одруження вони зробили частковий ремонт будинку, а після реєстрації шлюбу провели капітальний його ремонт, в який вона також вкладала гроші. Позивачка вказала, що відповідачка із чоловіком захотіла купити будинок, на що вона погодилась. Із приводу обставин укладення договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки пояснила наступне: вказала, що оскільки відповідачка та її батьки грошей для купівлі будинку не мали, то між ними була домовленість, що гроші вони виплатять їй пізніше частинами, проте ніяких грошей до цього часу не отримала. Позивачка вказала, що вона мала намір продати будинок за 15 тисяч доларів, проте, щоб зменшити витрати при укладенні договору, в ньому була зазначена відповідно ціна за будинок і землю 47638 грн. та 26500 грн.. Із приводу розписки про повернення грошей позивачка пояснила, що та була написана ОСОБА_3, коли між останньою та ОСОБА_4 почались сімейні сварки. Чоловік відповідачки, третя особа ОСОБА_4 почав проганяти її із будинку, тому ОСОБА_3 написала розписку. Позивачка вважає, що при укладенні договорів продажу будинку та земельної ділянки вона допустилась помилки, оскільки вважала, що відповідачка має доплатити їй гроші згідно розписки.

Представник позивачки вважає, що договори купівлі-продажу будинку із господарськими спорудами та земельної ділянки по вул. Чкалова, 48 в м. Заставна Чернівецької області, укладенні позивачкою під впливом помилки, оскільки позивачка не уклала б таких договорів, коли б вона знала, що розписка про повернення 15 тис. грн. не має юридичної сили.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні проти вимог позивачки не заперечувала. Підтвердила ту обставину, що її тітка, позивачка ОСОБА_1, до її одруження із ОСОБА_4 запропонувала перейти до неї проживати, на що вони погодились. До свого весілля вони зробили частковий ремонт в будинку, а після одруження із серпня 2012 року стали проживати із позивачкою однією сімєю, провели капітальний ремонт будинку. Відповідачка вказала, що вони вирішили купити будинок позивачки. При укладенні договорів була домовленість, що вони купляють будинок за 15 тисяч доларів, проте, оскільки грошей не було, то мали розрахуватись пізніше частинами. Із приводу обставин написання нею розписки про повернення грошей вказала наступне: розписка була написана, коли вже стали погано жити із чоловіком, вона сама запропонувала позивачці написати таку розписку, чоловік про написання розписки не знав, розписка зберігалась у неї. Оскільки її бувший чоловік ОСОБА_4 на даний час бажає поділити між ними будинок по вул. Чкалова, 48, то вона вважає, що договори купівлі продажу, укладені між нею та позивачкою слід визнати недійсними.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог позивачки. Суду пояснив, що до одруження із відповідачкою, родичка останньої запропонувала їм іти до неї проживати у будинок в м. Заставна по вул. Чкалова, 48. Вказав, що вони на це погодились на тих умовах, що при цьому проведуть капітальний ремонт будинку, а позивачка із часом перепише на них будинок. ОСОБА_4 пояснив, що після того, як було проведено капітальний ремонт будинку (заміна вікон, дверей, побудова кухні, гаража, бані, євроремонт приміщень, їх електрифікація, опалення) позивачка відмовлялась переписати будинок, тому він в день укладення договорів між позивачкою та бувшою дружиною передав ОСОБА_1 40 тисяч грн.. Із приводу обставин написання розписки відповідачкою вказав, що на час укладення договорів купівлі-продажу її не існувало, вона появилась зараз, оскільки в провадженні суду є спір про поділ майна між ним та його бувшою дружиною.

Судом встановлено, що предметом спору між сторонами є питання щодо правомірності правочинів, укладених сторонами щодо відчуження нерухомого майна шляхом укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки в м. Заставна по вул. Чкалова,48.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подають сторони та інші особи. При цьому суд повинен сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, розяснити сторонам їх права та обвязки, попередити про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти їх здійсненню. Якщо у осіб є складнощі щодо отримання доказів, суд зобовязаний за клопотанням сторони витребувати ці докази.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання наслідків. Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій сторона (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із приписами ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом.

У розясненнях, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також , що вона має істотне значення для справи. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочини, які вчиняються під впливом помилки, належать до оспорюваних правочинів, а тому наявність помилки повинна бути доведена особою, яка діяла під її впливом. Правочини, вчинені під впливом помилки, що має істотне значення, є недійсними, так як не відповідають загальним підставам дійсності правочинів, зокрема, ч.3 ст.203 ЦК України, оскільки внутрішня воля учасника правочину не відповідає її зовнішньому прояву.

Ч.1 ст.3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачка ОСОБА_1, звертаючись до суду із вимогою про визнання укладених нею договорів купівлі-продажу недійсними як на підставу обґрунтованості своїх вимог зазначила, що вони укладені внаслідок помилки.

В позовній заяві зазначала, що вона припустилась помилки, оскільки мала на меті продати нерухоме майно ( будинок та земельну ділянку) за 15 тисяч доларів США. (а.с.15). В договорі було зазначено номінальну ціну з метою зменшення сплати витрат при вчиненні нотаріальних дій. Відповідачка ( як покупець) зобовязалась повернути їй грошові кошти згідно ринкових цін, про що написала розписку, копія якої міститься в матеріалах справи. В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зазначила, що розписка про повернення грошей написана ОСОБА_3, коли в її сім»ї почались сварки із чоловіком, і той проганяв позивачку із будинку.

Представник позивачки трактує помилку, допущену його довірителькою тим, що в разі, коли б ОСОБА_1 знала, що укладає договори купівлі- продажу будинку та землі за 47638 грн. та за 26500 грн., а розписка про повернення грошей не має юридичної сили, то такі договори не були б підписані позивачкою, тобто повязує помилку із незнанням закону.

Аналогічні пояснення щодо обставин написання розписки дала відповідачка ОСОБА_3, котра визнала вимогу позивачки, зазначила, що розписка була написана нею тому, що її чоловік ОСОБА_4 проганяв позивачку із будинку. Оскільки її бувший чоловік бажає на даний час провести поділ майна в судовому порядку, то відповідачка ОСОБА_3 вважає, що укладені договори купівлі- продажу слід визнати недійсними.

Пояснення сторін, які уклали договори купівлі - продажу в судовому засіданні в частині обставин написання розписки суперечать посиланню позивачки в заяві на те, що розписка була написана на момент укладення договорів, пояснення носять не послідовний характер, а тому суд ставить під сумнів ту обставину, що на момент укладення договорів купівлі-продажу факт написання розписки взагалі мав місце, і що боргові зобовязання, які передбачені цією розпискою не були визначені.

Правочини , учинені під впливом помилки, належать до правочинів з вадами внутрішньої волі, оскільки вона формується в умовах спотвореного уявлення особи про обставини, що мають істотне значення для вчиненого правочину. Можливість оспорювання правочинів, учинених внаслідок помилки має відбуватись в умовах чіткого та однозначного тлумачення положень ст. 229 ЦК України стосовно видів помилок, що мають істотне значення. Під помилкою слід розуміти неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності, уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Істотне значення надається згідно зазначеної норми закону помилці щодо: природи правочину; прав та обовязків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, що значно знижують можливість використання її за цільовим призначенням.

Із посилання позивачки щодо помилки, під впливом якої вона уклала договори купівлі-продажу слідує, що вона внаслідок власної необачності, самовпевненості, незнання та вірного тлумачення закону підписала договір купівлі-продажу, не отримавши грошей за майно, надіючись їх отримати за розпискою від покупця в майбутньому. Такі обставини могли бути передбачені в самих умовах договору. Аналіз ст.229 ЦК України дозволяє суду прийти до висновку, що позивачка, бажаючи довести, що договори купівлі- продажу укладені нею під впливом помилки, мала б довести суду, що за наявності правильного уявлення про обставини, з яких вона помилилась, правочин нею б не укладався.

Враховуючи, що тільки особа , яка помилилась може ставити під сумнів неправильне формування своєї волі за наявності помилки, суд вважає, що відповідачка ОСОБА_3, визнаючи позов ОСОБА_1, проявляє особисту заінтересованість, зазначивши в судовому засіданні, що оскільки її бувший чоловік хоче відсудити у неї половину хати, тому ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом. Таке визнання відповідачем позовних вимог не може бути прийняте судом , не є підтвердженням того, що договори купівлі-продажу укладені позивачкою внаслідок помилки.

Згідно розписки, що міститься в матеріалах справи (а.с. 14 ) відповідачка ОСОБА_3 зобовязується доплатити позивачці 15 тисяч доларів. В судовому засіданні сторони, що уклали договори купівлі-продажу зазначили, що розписка про доплату була написана після укладення договорів, коли погіршились сімейні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що не відповідає даті, вказаній в розписці. Тобто боргових зобовязань за такою розпискою, щодо яких помилилась позивачка на час укладення договорів не існувало. Покази свідків ОСОБА_7 ОСОБА_8 в частині щодо обставин укладення договорів купівлі-продажу, щодо обставин написання розписки носять суперечний характер, а тому суд оцінює їх критично.

Враховуючи все вище викладене, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 в процесі розгляду справи не довела суду, що договори купівлі-продажу будинку та землі, що по вул. Чкалова, 48 в м.Заставні укладені нею під впливом помилки, а тому в задоволенні її вимог слід відмовити. Разом із тим, обставини, встановлені судом при розгляді даної справи можуть свідчити, на думку суду, про сумнівну природу вчинених правочинів, їх сутність, що повинна відрізняти їх від інших правочинів.

Керуючись ст. ст. 202, 203,204, 229 ЦК України, п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 60,61, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_9 про визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку із господарськими спорудами та земельної ділянки недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернівецької області через районний суд протягом 10 днів з часу проголошення.

Суддя