Справа № 134/265/15-ц Провадження № 22-ц/772/2563/2015Головуючий в суді першої інстанції Зарічанський В. Г.
Категорія 27Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

18 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Пантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики не укладеним, -

встановила:

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 25 листопада 2010 року станом на 14 липня 2015 року в розмірі 175680(сто сімдесят п'ять тисяч шістсот вісімдесят) гривень, а також 3758 (три тисячі сімсот п'ятдесят вісім) гривень судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики від 25 листопада 2010 року не укладеним відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погодившись із рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити. а зустрічний позов про визнання договору позики від 25 листопада 2010 року не укладеним задовольнити.

Сторони, повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням адвоката на відпочинку до задоволення не підлягає, оскільки поважність причин неявки в судове засідання відповідача і його представника не підтверджені документально.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 листопада 2010 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 8000 доларів США із терміном повернення боргу протягом двох років, про що власноручно написав розписку, оригінал якої судом оглянуто в судовому засіданні.

Позивачка виконала своє зобов'язання належним чином, надавши 25.11.2010 року відповідачеві в борг 8000 доларів США зі строком повернення боргу на протязі двох років.

Однак станом на день звернення із позовом та розгляду справи відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань, борг в сумі 8000 доларів США по розписці від 25.11.2010 року не повернув.

Таким чином, зобов'язання відповідача ОСОБА_2 повернути отримані кошти підтверджено належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За правилами статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Факт передачі позивачем вказаної у договорі суми позики і отримання її відповідачем ОСОБА_2 підтверджується розпискою від 25 листопада 2010 року.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги про це.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що між сторонами дійсно було укладено договір позики, зобов'язання за яким не виконані відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за ним підлягали до задоволення, а тому стягнув з ОСОБА_2 175680 грн., які за офіційним курсом НБУ станом на 14 липня 2015 року становлять суму позики 8000 дол. США.

Вірним є також висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору позики не укладеним, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором.

При цьому, за змістом частини 2 статті 1051 цього Кодексу, при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (частина 2 статті 58, стаття 59 ЦПК України).

Факт написання розписки відповідачем не заперечується.

Згідно із частиною 3 статті 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України.

Обставини, визнані сторонами, згідно із частиною 1 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню .

Колегія суддів відкидає посилання апелянта ОСОБА_2 про те, що між ним та позивачем не існувало відносин позики і він, даючи розписку про отримання кошт, фактично їх не отримував.

Згідно з частиною 2 статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховний Суд України в постанові від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 висловив правову позицію згідно з якою, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що розписка була оформлена ним під впливом лише власної сумнівної самовпевненості і в момент її підписання волевиявлення сторін не було направлене на передачу в позику певну суму грошей.

Вказуючи на безгрошевість договору позики апелянт не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що розписка про отримання ним грошей складена під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (ст. 230-233 ЦК України) внаслідок чого такий правочин визнається недійсним.

Згідно з статтею 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.