У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

"03" серпня 2015 р.

Суддя Київського районного суду м. Харкова Золотарьова Л.І., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

16.07.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача:

заборгованість за договором позики від 15.11.2000 року з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочки у розмірі 582 744 грн. 09 коп. та 3 % від простроченої суми у розмірі 135 282 грн. 90 коп.;

суму заборгованості за договором від 10.06.2011 року у зв'язку зі зміною курсу долара США у розмірі 103 995 грн. та 3 % від простроченої суми у розмірі 26 639 грн. 40 коп., а всього 848 661 грн. 39 коп.

Через канцелярію суду представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, який належить відповідачу на праві власності. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження майна належного відповідачу та ускладнити у майбутньому виконання рішення суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов та вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі ст. 60 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивач просить накласти арешт на квартиру, однак за відсутності вартості об'єкту нерухомості суд позбавлений можливості оцінити співмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Крім того, не надано належних та допустимих доказів щодо належності відповідачу на праві власності вказаної квартири, тому при накладенні арешту можуть бути порушені права зовсім інших осіб, які не є учасниками справи. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір; з'ясувати обсяг позовних вимог.

Посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути 3 відсотки річних та індекс інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вказана стаття встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Як вбачається з Заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.10.2014 року, умовою надання грошей у борг було те, що дроків С.В., взявши зазначену суму в борг, в майбутньому після оформлення спадщини, продасть ? частини спірного будинку, яка належала його батьку. Позивачка (ОСОБА_1) вважає, що її права були порушені в жовтні місяці 2013 року, коли ОСОБА_2 оскаржив рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.11.2011 року, яким позивачка була визнана власником частки спірного будинку.

Разом з тим, позивач здійснює нарахування 3 відсотків річних та інфляційних витрат з 2001 року, при цьому, вона посилалась, що права її були порушені в жовтні 2013 року. А сума заборгованості щодо стягнення 3 відсотків річних та інфляційних витрат розраховувалась так, що кожного місяця 3% річних та інфляційні витрати нараховувались на суму, яка складалась з основного боргу та цих самих вже нарахованих 3% річних та інфляційні витрати.

Також, заявляючи вимоги щодо стягнення заборгованості за договором від 10.06.2011 року, еквівалент якої вже був стягнутий Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.10.2014 року, а правові підставі для повторного звернення з вимогами про стягнення різниці вже стягнутого суми боргу, яка виникла через зростання курсу валют, позивачем не вказано.

Крім того, позивач просить нарахувати інфляційні витрати на грошові кошти - 10 000 доларів США, однак, індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

На підставі викладено, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 60, 151-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -