Справа № 301/1661/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" серпня 2015 р. м. Іршава

Іршавського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1, ознайомившись із заявою ОСОБА_2, де зацікавлена особа: приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

В С Т А Н О В И Л А:

Заявник звернулася до суду із заявою, де зацікавлена особа: приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - сертифікату на право на земельну частку (пай).

Дослідивши матеріали заяви, вважаю, що дана заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України та ст. 258 ЦПК України з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 119 ч. 2 п.п. 2-7 ЦПК України «Позовна заява повинна містити: ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви».

Стаття 258 ЦПК України регламентує, що у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Верховним Судом України судам роз»яснено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

2. Встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право.

3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Як роз»яснено Верховним Судом України, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст. 119 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 258 цього Кодексу.

Важливе значення має вимога про обов'язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування. З урахуванням зазначеної в заяві мети, суд визначає коло осіб, які можуть бути залучені до участі у справі.

Якщо у заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує цей факт, якими доказами він підтверджується, або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст. 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху і надає заявникові строк для усунення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення.

Вказана заява не містить зазначення причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, доказів його існування, доказів на підтвердження того, що до її пред'явлення заявник звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо), доказів, що сертифікат належить матері заявника і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. Окрім цього, до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів

Враховуючи наведене, вважаю, що до даної заяви слід застосувати правила ст. 121 ч.1 ЦПК України і залишити її без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись ст. 121 ч.1 ЦПК України,

У Х В А Л Ю Ю:

Заяву ОСОБА_2, де зацікавлена особа: приватний нотаріус Іршавського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу залишити без руху.

Повідомити заявника ОСОБА_2 про необхідність усунення недоліків заяви в строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання заявником копії ухвали суду, та розяснити заявнику, що в противному разі заява буде вважатися неподаною і повернута йому.

Копію ухвали надіслати для виконання заявнику ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Сойма М.М.