У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Друга Криворізька державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування квартири недійсним та скасування реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа - Друга Криворізька державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 недійсним та скасування реєстрації. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилалась на те, що вона є рідною племінницею спадкодавця ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, при цьому є єдиним спадкоємцем за законом та має право на спадщину за правом представлення, тобто на ту частку спадкового майна, яке б належало її батькові, якби на час відкриття даної спадщини він був живий. У липні 2012 року, їй стало відомо про смерть ОСОБА_9 та одночасно вона дізналась про те, що її дядько у грудні 2008 року подарував належну йому квартиру відповідачу ОСОБА_7 Оскільки, ОСОБА_9 на час відчуження спірної квартири перебував у хворобливому стані та на той момент не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, позивач просив визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 у Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, посвідчений 28 грудня 2004 року державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори недійсним та скасувати реєстрацію даного договору дарування.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 у Жовтневому районі м. Кривого Рогу, загальною площею 53,9 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_7, посвідчений державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори 28 грудня 2004 року, та скасовано його реєстрацію. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з доведеності факту, що позивач доводиться померлому ОСОБА_9 племінницею, а оспорюваним договором порушуються її права як спадкоємиці останнього. Визнаючи недійсним договір дарування суди попередніх інстанцій виходили з того, що такий укладений особою, яка на момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що встановлено актом посмертної судово-психіатричної експертизи.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 відповідно до свідоцтва про її народження від 05 вересня 1956 року (а.с. 13) народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року та її батьками зазначені ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Батько позивача - ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12 грудня 2012 року (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_9, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 37).

За життя ОСОБА_9 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1.

28 грудня 2004 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування спірної квартири (а.с. 35).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 02 лютого 2006 року у справі за завою ОСОБА_7 було визнано ОСОБА_9 недієздатним та встановлено над ним опіку (матеріали справи № 2 «о»-56/06, 2-5928/05).

Відповідно до висновків, викладених в Акті посмертної судово-психіатричної експертизи № 177 від 20 серпня 2013 року, складеного Комунальним закладом «Гейківська психоневрологічна лікарня», ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, за життя страждав хронічним стійким психічним розладом у вигляді шизофренії параноїчної форми. ОСОБА_9 на період укладання та підписання договору дарування 28 грудня 2004 року страждав хронічним стійким психічним розладом у вигляді шизофренії параноїчної форми та за своїм психічним станом не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Водночас, зі змісту цього Акта вбачається, що на момент укладення оспорюваного договору ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні у відділеннях ОКУ «ПНД м. Кривого Рогу» та ОКУ «ГПНЛ», зокрема, у період з 19 листопада 2004 року до 03 січня 2005 року (а.с. 63).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Із роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Вирішуючи спір по суті по позовних вимог, суд першої інстанції не з'ясував належним чином факту родинних відносин позивача ОСОБА_6 та спадкодавця ОСОБА_9, оскільки з наявних в матеріалах справи доказів в повному обсязі не вбачається, що позивач доводиться останньому племінницею, при цьому не перевірив чи порушуються права позивача оспорюваним правочином. Визнаючи, що позивач є спадкоємицею померлого ОСОБА_9 суд першої інстанції не з'ясував належним чином коло спадкоємців, не дослідив матеріали спадкової справи, зокрема, не з'ясував чи прийняла позивач спадщину, що має суттєве значення для вирішення справи та дійшов передчасного висновку про порушення прав позивача внаслідок оспорюваного договору дарування.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін. Погоджуючись з висновками суду першої інстанції про визнання недійсним оспорюваного договору дарування на підставі акта посмертної психіатричної експертизи, залишив поза увагою доводи апеляційної скарги щодо порушення порядку проведення експертизи, передбаченого законом України «Про експертизу».

За таких обставин, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук