_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/520/16/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2014 року заявник звернувся до суду з заявою та просив ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 1968 року; встановити факт того, що ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 виконувались батьківські обов'язки щодо матеріального утримання, виховання та піклування починаючи з 1968 року по теперішній час.

Свої вимоги мотивував тим, що з 1968 року він проживав разом однією сім'єю в цивільному шлюбі з ОСОБА_3 та її донькою ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності.

Заявник стверджує, що підставою для звернення до суду з даною заявою стало те, що його донька ОСОБА_2 працює та проживає в Канаді, а отримати гостьову візу можливо лише по запрошенню родичів та друзів, які проживають в Канаді.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даною заявою.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Заявник та його представник у судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві та просили встановити зазначені факти.

Зацікавлена особа ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про час дату та місце розгляду справи повідомлялась за адресою, зазначеною в заяві. В матеріалах справи міститься її заява, в якій остання підтверджує факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з її матір'ю ОСОБА_3 та нею з 1968 року.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та стосуються сімейних відносин у зв`язку з чим підлягають розгляду відповідно до положень Цивільного Кодексу України та Сімейного кодексу України.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами ст. 234 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1, де в графі батько записаний ОСОБА_4, в графі матір - ОСОБА_3.

У судовому засіданні заявник пояснив, що після народження ОСОБА_2 її батько ОСОБА_4 не проявляв ніякої батьківської турботи та піклування за дитиною, разом з сім'єю не проживав, не займався вихованням дитини та не утримував її матеріальною, від своїх батьківських обов'язків взагалі самоухилився.

Заявник стверджує, що з 1968 року він проживав разом, однією сім'єю з ОСОБА_3 та її дочкою ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності, та згодом вони вирішити узаконити свої стосунки.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 1973 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, після реєстрації ОСОБА_3 змінила прізвище на «ОСОБА_3», що підтверджується Свідоцтвом про укладенню шлюбу Серії НОМЕР_2 (а.с.5).

Заявник стверджує, що майже 30 років, а саме з 1968 року до 2000 року вони проживали разом як єдина дружна, показова сім'я. Він доглядав та допомагав як дружині так і доньці, купляв ліки, харчі, сплачував лікування, робив ремонти та підтримував квартиру в належному стані та намагався вести домашнє господарство, щоб його дружина та донька мали належні побутові умови, а донька мала можливість навчатися та будувати своє майбутнє.

Вищевказані обставини у судовому засіданні підтвердили ОСОБА_5., ОСОБА_6, ОСОБА_7, які були допитані в якості свідків.

Згідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом оглянуті та прийняті до уваги довідки від 12 січня 1998 року, видані ПО «Відпочинок», з яких вбачається, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно проживали за однією адресою, а саме АДРЕСА_1.

Також суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1, 20 листопада 2013 року склав заповіт та ім'я ОСОБА_2, що на думку суду, свідчить про те, що вони дійсно, проживали однією сім`єю і він почуває себе батьком вказаної особи.

Судом враховані норма ст. 3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обов'язки.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

З матеріалів справи також вбачається, що 29.12.2006 року ОСОБА_2 вийшла заміж за громадянина Канади ОСОБА_8, та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_2». Вказане підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3, виданим повторно Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції.

Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис за № 6358, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_4.

Заявник пояснив суду, що встановлення факту проживання однією сім'єю, йому необхідно для отримання гостьової візи до Канади, де на теперішній час проживає ОСОБА_2.

У відповідності до положень частини 2 статті 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження.

Згідно з вимогами частини 3 статті 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

При ухваленні рішення суд бере до уваги заяву ОСОБА_2, в якій вона не заперечує та підтверджує факт того, що з 1968 року ОСОБА_1 проживали разом в зареєстрованому цивільному шлюбі з її матір'ю ОСОБА_3 та з нею, ОСОБА_2. Однак, також враховує свідчення самого заявника у судовому засіданні,з який пояснив, що спільно за вказаною адресою вони мешкали лише до 2000 року, так як після цього отримали різні квартири та роз'їхались.

Згідно ч. 8 ст. 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Отже, суд вважає доведеним факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 1968 року по 2000 рік, у зв'язку з чим у цій частині вимог заява підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги заявника про встановлення факту того, що ним по відношенню до ОСОБА_2 виконувались батьківські обов'язки щодо матеріального утримання, виховання та піклування починаючи з 1968 року по теперішній час, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення даних норм заявник не надав належним та допустимих доказів того, що ОСОБА_2, 1963 року народження, яка проживає в Канаді на теперішній час знаходиться на його, ОСОБА_1 1950 року народження, пенсіонера утриманні.

Також суд зауважує, що період, який ОСОБА_2 перебувала на утриманні заявника, та сам факт такого перебування на утриманні встановити не виявилось можливим, у зв'язку з чим у задоволенні вимог у цій частині суд вважає доцільним відмовити.

Таким чином суд доходить до висновку про те, що вимоги в даній частині є недоведеними, а від так задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об'єктивно, прийшов до висновку що вимоги заявника є обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 15, 16, 208, 212, 213, 214, 215, 218, п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи - ОСОБА_2, орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 1968 року до 2000 року.

В решті заяву залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. М.