Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення коштів за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про стягнення коштів за договором позики. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 12 червня 2013 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від нього в позику з терміном сплати до 13 липня 2013 року грошові кошти в розмірі 10 800 грн, які в строк не сплатив. 29 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 укладено додаток до боргової розписки від 12 червня 2013 року, згідно якого були внесені зміни до укладеного договору позики, а саме: сума боргу перераховувалася в 1200 доларів США, які відповідач ОСОБА_5 мав погасити в термін з 04 травня 2014 року до 12 червня 2014 року рівними частками по 150 доларів США кожної неділі, а в разі неповернення боргу в зазначений термін відповідач зобов'язувався сплачувати один відсоток від непогашеної суми боргу за кожен день прострочки. Крім того, в додатку вказувалося, що третя особа ОСОБА_6 заперечень проти даної домовленості не має і зі свого боку є поручителем. Оскільки відповідач, у визначений додатком до боргової розписки термін кошти повернув лише частково, позивач просив суд з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, визнати укладеним договір позики від 12 червня 2013 року на строк до 12 липня 2013 року з додатком від 29 квітня 2014 року між ним та ОСОБА_5 та стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 17 435 грн та відсотки за прострочення його виконання 32 016 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 11 березня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за договором позики від 12 червня 2013 року (з додатком від 29 квітня 2014 року) в розмірі 14 435 грн та проценти за прострочення виконання договору позики в розмірі 14 435 грн, а всього - 28 870 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить судові рішення скасувати та прийняти нове, яким стягнути з нього суму боргу в розмірі 9 800 грн, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог про стягнення коштів за договором позики, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу суму 10 800 грн. 29 квітня 2014 року позивачем та відповідачем укладено додаток до договору позики, згідно якого сума боргу перераховувалась в 1200 доларів США, які ОСОБА_5 мав повернути у термін з 04 травня 2014 року до 12 червня 2014 року рівними частками по 150 доларів США кожної неділі, а в разі неповернення боргу в зазначений термін відповідач зобов'язувався сплачувати один відсоток від непогашеної суми боргу за кожен день прострочки.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять його умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. Якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про існування між сторонами відносин, які виникли із договору позики від 12 червня 2013 року з урахуванням внесених до нього змін згідно додатку, укладеного 29 квітня 2014 року.

Враховуючи суму повернених коштів, суд першої інстанції вірно визначився із сумою боргу в розмірі 14 435 грн, з урахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив суму нарахованих відсотків до розміру боргу та стягнув з відповідача на користь позивача всього 28 870 грн. Допущені апеляційним судом технічні помилки не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Доводи відповідача щодо того, що укладений додаток від 29 квітня 2014 року до договору позики відноситься до іншого правочину, будь-якими доказами відповідача не підтверджується.

Зміна умов договору відповідає вимогам ст.ст. 651, 653 ЦК України.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів і не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 11 березня 2015 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук