АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 620/663/15-ц
Провадження № 22-ц-/790/8456/15 Головуючий І інстанції:Огієнка Д.В.
Категорія: земельні Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» на заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» про витребування земельної ділянки із незаконного користування,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про витребування земельної ділянки із незаконного користування.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що йому на підставі державного акту належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області.

У 2007 році між ним та ТОВ «ПРОФАГРО» було укладено договір оренди земельної ділянки, на підставі якого обробляється його земельна ділянка.

Договір укладено строком на 5 років, термін дії якого закінчився у 2014р., враховуючи дату реєстрації.

У 2015 році він вирішив самостійно обробляти свою земельну ділянку, проте перед початком весняно-польових робіт дізнався про те, що існує додаткова угода , якою продовжено термін дії вищевказаного договору оренди землі, екземпляр якої позивачу не надавався та не підписувався ним.

Заочним рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, витребувано із чужого незаконного користування у ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» земельну ділянку з кадастровим номером :01:00:113, та повернуто позивачу. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ПРОФАГРО» подана апеляційна скарга, в якій порушується питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2. Вирішити питання про судовий збір.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного зясування обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

ОСОБА_2 на підставі державного акту від 23 травня 2002 року №6 на право приватної власності на землю, виданого Миколаївською сільською радою йому належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером :01:00:113.

Розглядом справи достеменно встановлено, що у 2007 році між сторонами по справі було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення з метою її оброблення, вона розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області.

12 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ПРОФАГРО» була укладена додаткова угода та зареєстрована у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області, за реєстровим записом №14 від 14 березня 2012 року (а.с.86).

Відповідно до п.п. 1; 2 Додаткової угоди від 12 жовтня 2011 року сторони домовилися щодо розміру орендної плати та строку дії договору оренди.

Пунктами 8 і 9 Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі (реалізації сільськогосподарської продукції та послуг) та розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки в сумі 2064 грн. 43 коп., а строк дії договору становить пять років з моменту набрання чинності Додаткової угоди.

Згідно ст. 13 Закону «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положення ст. 16 Закону «Про оренду землі» зазначають, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до положень ст. 19 Закону строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

При передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору оренди земельних ділянок визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою.

При цьому приписами ст. 24 Закону орендодавець зобовязаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Статтею 27 Закону задекларовано захист прав орендаря та орендодавця на орендовану земельну ділянку. Зокрема, орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності та земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними обєднаннями та організаціями.

Згідно положень ст. 33 Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Так, Указом Президента України від 3 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», розділом IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» закріплено право громадян - власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2., суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» використовує земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності позивачу, без достатніх правових підстав, оскільки термін дії договору оренди землі закінчився, а додаткова угода про продовження терміну дії договору оренди є нечинною, так як не внесена до Державного реєстру.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитись не може з наступних підстав.

20 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Профагро» було укладено договорів оренди землі №107, згідно умови якого строк дії договору становить 5 рокув.

Договір оренди земельної ділянки площею 3,7136 га зареєстрований 08.10.2009 року у Державному реєстрі земель за № 44 (а.с. 33-34).

12 жовтня 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 20 квітня 2007 року, згідно умов якого строк дії договору оренди продовжено ще на пять років з моменту набрання чинності Додаткової угоди.

Додаткова угода зареєстрована у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 14 березня 2012 року за № 01495 (а.с.35).

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом ст. ст. 18, 20 Закону договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Крім того, згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, а набрання чинності договором, укладення якого вже відбулося, відбувається в момент його державної реєстрації, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Реєстрація договорів оренди землі та додаткових угод до них передбачена Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021, яким визначено, що державна реєстрація права власності на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину, земельного сервітуту, емфітевзису, суперфіцію в Поземельній книзі, державна реєстрація права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюються до 1 квітня 2012 року. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням (в редакції, чинній на час укладення Додаткової угоди із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року N 1404, від 20 липня 2011 року N 791, від 28 грудня 2011 року N 1388).

Натомість, пунктом 8-1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобовязані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Отже, вказане свідчить про те, що вищезазначеним законом не передбачено обовязок орендаря реєструвати речові права Договору оренди земельної ділянки, який зареєстрований в установленому порядку, який діяв на момент укладення Договору оренди землі.

Оскільки спірна Додаткова угода позивачем не оспорювалась у судовому порядку не визнавалась недійсною, у суду не було правових підстав для витребування земельних ділянок.

Таким чином, суд першої інстанції, не врахувавши положень нормативно-правових актів, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог та необхідності витребуваня у відповідача земельної ділянки, площею 3,7136 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, що належить ОСОБА_2.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги, а тому скасовує дане рішення суду з ухваленням нового, яким у задоволенні позову необхідно відмовити з вище наведених підстав.

Керуючись ст. ст..303, 307,309,314,319 ЦПК України, судова колегія,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Профагро» задовольнити.

Заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: