Провадження № 2/201/2697/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

при секретарі Гоц Г.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась з даним позовом до суду в обґрунтування якого зазначила, що вона 20 грудня 1985 року по 18 серпня 1993 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5. З вересня 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, оскільки сторони примирились. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер і після його смерті відкрилася спадщина, яку позивач не має можливості отримати, оскільки на час смерті спадкодавця вона не перебувала з ним у шлюбних стосунках. Просила суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з вересня 1993 року по 02.02.2010 без реєстрації шлюбу. Крім того, просила визнати право власності в порядку спадкування за законом на ? домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі з підстав у ньому викладених, просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач не має права на ? домоволодіння оскільки може бути лише спадкоємцем четвертої черги спадкоємців.

Допитані у якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили факт спільного мешкання позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з вересня 1993 року по 02.02.2010 у будинку АДРЕСА_1.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі між собою з 20 грудня 1985 року по 18 серпня 1993 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом та не оспорюється сторонами справи.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з часу розірвання шлюбу по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали в будинку АДРЕСА_1.

Оцінюючи позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з вересня 1993 року по 02.02.2010 без реєстрації шлюбу суд приходить до наступного. Відповідно до вимог глави 6 Розділу ІV ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження у тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що передбачено п.5).ч.2 ст. 234 , ст. 256 ЦПК України. Факт спільного проживання жінки та чоловіка однією сім'єю без шлюбу має юридичне значення після введення в дію діючого Цивільного та Сімейного Кодексів України. Законодавством України діючим до 1.01.2004 року у тому числі КпШС України та ЦК України в редакції до 1.01.2004 факт спільного проживання осіб без шлюбу не мав жодного юридичного значення та наслідків. Таким чином суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову в цій частині за період до 1.01.2004 слід відмовити.

Оцінюючи позовну вимогу про встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01.01.2004 по 02.02.2010 без реєстрації шлюбу суд приходить до наступного. Судом встановлено , що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у вказаний період проживали в будинку АДРЕСА_1. Згідно пояснень свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у спірний період позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 спільно проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу за вищевказаною адресою.

Таким чином, суд вважає доведеним факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 01.01.2004 по 02.02.2010 без реєстрації шлюбу, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Оцінюючи позовну вимогу про визнати права власності в порядку спадкування за законом на ? домоволодіння АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5. суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до вимог ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин .

Відповідно до вимог ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У відповідності до ч.3 ст.10 та до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін виник спір. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, оскільки жодних правових підстав для задоволення позову в цій частині судом не встановлено, а позивачем не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову повинні покладатися на позивача.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу з вересня 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, день смерті ОСОБА_5.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання судового рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська В.В.Батманова