Ухвала

іменем україни

13 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Карпенко С.О., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Дернівської сільської ради Баришівського району Київської області, управління Держземагентства у Баришівському районі Київської області, ОСОБА_5 про визнання недійсними державних актів на право власності на землю та договору купівлі-продажу земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 30 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09 серпня 2005 року за договором купівлі-продажу він придбав у ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1. Оскільки право власності на земельну ділянку, на якій знаходився вказаний будинок, не було оформлено за ОСОБА_6, то сторони договору домовилися, що після отримання державних актів на право власності на землю остання подарує позивачеві земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні. Згодом позивач дізнався, що ОСОБА_6 приватизувала землю і отримала два державних акта на право приватної власності на землю: площею 0,250 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і площею 0,145 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Всупереч усній домовленості ОСОБА_6 передала позивачу лише земельну ділянку площею 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а земельною ділянкою площею 0,145 га - для ведення особистого селянського господарства розпорядилася на власний розсуд, а саме: на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2007 року № 660 відчужила на користь ОСОБА_5, яка у свою чергу на вказану земельну ділянку отримала два державних акта на право власності на землю: площею 0,096 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0490 га - для ведення особистого селянського господарства. Позивач зазначив, що відповідно до кадастрового плану земельна ділянка площею 0,145 га знаходиться біля паркової зони, є ізольованою та не має самостійного виходу до дороги. Проте під час виготовлення технічної документації із землеустрою на ім'я нового власника землі ОСОБА_5 Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант МКР», з метою облаштування проїзду до вказаної земельної ділянки, без погодження з ним змінило конфігурацію його земельної ділянки по всій її довжині.

На думку позивача, приватизація ОСОБА_6 обох земельних ділянок площею 0,250 га та 0,145 га була проведена з порушенням положень ЗК України, оскільки на той час вони перебували у його користуванні. Крім того, зміна цільового призначення земельної ділянки відповідно до положень ст. ст. 20, 21 ЗК України є підставою для визнання недійсною угоди купівлі-продажу.

За таких обставин позивач просив визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,145 га, серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, виданий 26 квітня 2006 року на ім'я ОСОБА_6; визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 21 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_5; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки: площею 0,0960 га, кадастровий номер НОМЕР_4, серії НОМЕР_5 та площею 0,0490 га, кадастровий номер НОМЕР_3, серії НОМЕР_6, які розташовані по АДРЕСА_1, видані на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 січня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано виданий на ім'я ОСОБА_6 державний акт від 26 квітня 2006 року серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,145 га, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,145 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1 від 21 березня 2007 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Визнано недійсним та скасовано державний акт серії НОМЕР_6 на право власності на земельну ділянку площею 0,0960 га, кадастровий номер НОМЕР_4, розташовану по АДРЕСА_1 виданий на ім'я ОСОБА_5

Визнано недійсним та скасовано державний акт серії НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку площею 0,0490 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташовану по АДРЕСА_1 виданий на ім'я ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні названого позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та безпідставності пред'явлених позовних вимог.

На обґрунтування такого висновку апеляційний суд правильно виходив із того, що позивач не був користувачем земельної ділянки площею 0,145 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що перебувала в користуванні ОСОБА_6, яка відповідно до ст. 118 ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_725/ed_2015_06_28/pravo1/T012768.html?pravo=1> приватизувала вказану земельну ділянку, використавши надане законом право, і як її власник нею розпорядилася, при цьому факту порушення прав позивача такою приватизацією та подальшим відчуження вказаної земельної ділянки не встановлено.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України недопустимо.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

С.О. Карпенко

Т.О. Писана