АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

УсикаГ.І.

при секретарі Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 167 480 грн. та судовий збір у розмірі 1 674 грн. 80 коп.

Позовні вимоги в частині солідарного стягнення суми боргу з відповідача ОСОБА_6 судом залишені без задоволення.

Справа вже була предметом апеляційного розгляду.

Так, не погодившись з заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про солідарне стягнення суми боргу з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на її користь, позивач оскаржила в цій частині дане рішення в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_5, а заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014 року залишено без змін.

Після залишення без задоволення його заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_4 через свого представника, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині стягнення трьох процентів річних у розмірі 13 480 грн. від суми основного боргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, відповідач просить рішення суду змінити, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму основного боргу у розмірі 154 000 грн., у зв'язку з чим просив змінити стягнуту судом суму судового збору пропорційно до задоволених вимог (а.с.197-199).

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про солідарне стягнення суми боргу з ОСОБА_6, а також в частині стягнення суми боргу у розмірі 154 000 грн. відповідачем ОСОБА_4 не оскаржується, а тому в апеляційному порядку у цій частині не перевіряється.

В суд апеляційної інстанції сторони не з'явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотні повідомлення про вручення судових повісток: 1 вересня 2015 року - ОСОБА_4, 3 вересня 2015 року - ОСОБА_6 (а.с.210, 211).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність сторін, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

9 квітня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено Договір позики грошей, відповідно якого останній прийняв грошові кошти у сумі 154 000 грн. з кінцевим строком повернення 9 квітня 2011 року.

На час розгляду справи кошти повернуті не були.

За встановлених обставин районний суд, ураховуючи положення ст. ст. 525, 526, 625, 1050 ЦК України у контексті обставин даної справи - невиконання ОСОБА_4 належним чином взятих на себе зобов'язань за договором позики, неповернення у повному обсязі позики у строк, визначений договором позики, задовольнив пред'явлені до ОСОБА_4 вимоги на суму 167 480 грн., з яких (відповідно до змісту позовної заяви) 154 000 грн. - сума неповернутої позики; 13 480 грн. - 3% річних за 1065 днів прострочення виконання зобов'язання.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_4 , відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що районним судом окрім суми основного боргу - 154 000 грн. безпідставно стягнуто три відсотки річних у розмірі 13 480 грн., оскільки п.2 Договору позики від 9 квітня 2009 року передбачено, що позичальник зобов'язується повернути зазначену суму грошей без нарахування відсотків, апеляційним судом відхиляються з огляду на наступне.

Згідно з п.1, п.2 Договору позики від 9 квітня 2009 року, позикодавець при укладенні цього договору передав у власність, а позичальник прийняв 154 000 грн. Зазначену вище суму грошей, без нарахування відсотків, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою, в строк до дев'ятого квітня дві тисячі чотирнадцятого року, в порядку та на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до п.5 Договору позики від 9 квітня 2009 року, у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу згідно з чинним законодавством.

За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_4 не повернув ОСОБА_5 суму позики у строк, визначений сторонами у Договорі, вимога позивача про стягнення трьох відсотків річних є законною.

Як встановлено судом і не оспорюється відповідачами, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 за Договором позики від 9 квітня 2009 року 154000 грн. Строк повернення - 9 квітня 2011 року.

В даному випадку - від 9 квітня 2011 року і по день пред'явлення позову, час прострочення виконання зобов'язання становить 1065 днів.

Таким чином, ОСОБА_4 відповідно до умов Договору повинен повернути суму позики та сплатити 3% річних: 154000 х 3% = 4620 : 365 х 1065 = 13 480 грн.

Висновки районного суду про стягнення 3% річних у розмірі 13 480 грн. є обґрунтованими.

Посилання апеляційної скарги на те, що в оскаржуваному рішенні районним судом не наведено розрахунку щодо стягнення суми боргу у розмірі 167 480 грн. апеляційний суд відхиляє, оскільки указане порушення судом норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Водночас, наведені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_4 доводи щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, а саме висновку суду про обов'язок позичальника сплатити проценти за користування позикою у сумі 1036, 32 доларів США, а всього 9672, 32 долари США, можуть бути прийняті в якості підстав для зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень цивільного процесуального законодавства підстави заявленого позову - це виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Як убачається зі змісту позовної заяви, доданих до неї матеріалів та пред'явлених позивачем вимог, спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі договору позики про надання у борг суми коштів у національній валюті - гривні.

За наведених обставин, висновки суду першої інстанції, наведені в мотивувальній частині заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року про сплату 1036, 32 доларів США, а всього 9672, 32 долари США є такими, що не відповідають обставинам справи, а тому підлягають виключенню з мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

Указані обставини, виходячи з положень ст.309 ЦПК України, дають суду апеляційної інстанції підстави для зміни оскаржуваного рішення, а тому, ураховуючи положення ч.2 ст. 318 ЦПК України, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року про залишення рішення без змін підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 303, 307-309, 313-316, 318 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року скасувати.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що відповідач повинен сплатити проценти за користування позикою у сумі 1036, 32 доларів США (8636 х 4% х 3 місяці = 1036, 32), а всього 9672, 32 долари США.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

Г.І. Усик