Справа № 203/5255/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі Авраменко А.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення суми страхового відшкодування, франшизи, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що 16 грудня 2014 року за участю позивача та відповідача ОСОБА_3 з вини останнього, цивільно-правова відповідальність якого як водія була застрахована відповідачем ОСОБА_5 «УПСК», сталася ДТП, внаслідок чого автомобілю позивача завдано механічних ушкоджень. Позивач звернулась до ОСОБА_5 «УПСК» із відповідною заявою про настання страхової події, за наслідками якої означеною страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування. Не погоджуючись із сумою страхового відшкодування, позивач звернулась до автотоварознавця задля проведення автотоварознавчого дослідження та визначення реальної вартості ремонту свого авто, за наслідками чого автотоварознавцем своїм висновком від 11 березня 2015 року визначено вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу, в розмірі 21511,1 гривень, що на 8574,56 гривень більше від суми фактично виплаченого ОСОБА_5 «УПСК» страхового відшкодування. Для отримання недопаленої суми позивач звернулась до ОСОБА_5 «УПСК», однак їй було розяснено лише можливість виплати суми ПДВ після надання підтвердження проведення ремонту на суму оціненого збитку, а також наведено розрахунок фактично виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 12936,54 гривень, яка визначена після відрахуванням суми франшизи в розмірі 1000 гривень та 20% ПДВ в розмірі 2787,31 гривень. Позивач погоджується лише із вирахуванням суми франшизи, яка має бути вирахувана від розміру матеріальної шкоди (21511,1), визначеної висновком автотоварознавця від 11 березня 2015 року, без утримання ПДВ. На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_3 суму франшизи в розмірі 1000 гривень, а з відповідача ОСОБА_5 «УПСК» недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 7574,56 гривень (21511,1 1000 12936,54). Крім того, позивач посилається на спричинення їй відповідачем ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 2000 гривень, вказуючи, що ця шкода полягає у витрачанні позивачем часу на врегулювання питань, повязаних із неможливістю отримати необхідні значні кошти на ремонт авто, необхідності використання громадського транспорту для пересування. На підставі такого позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 в якості відшкодування моральної шкоди згадані 2000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 «УПСК» проти задоволення позову в частині позовних вимог, предявлених його довірителю, заперечував в повному обсязі, надав письмові заперечення, пославшись на те, що розмір страхового відшкодування, виплачений ОСОБА_5 «УПСК», визначено у відповідності до вимог чинного законодавства, огляд авто перед проведенням автотоварознавчого дослідження на замовлення ОСОБА_5 «УПСК» здійснювався за участю позивача, його результати зауважень в позивача не викликали, а розмір страхового відшкодування перераховано позивачу у передбачений законом строк на картковий рахунок, що зумовило необхідність утримання ПДВ за законом. (а.с.59-61)

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги, предявлені позивачем до себе, не визнав в повному обсязі, надав письмові заперечення, пославшись на те, що згоден сплатити в добровільному порядку позивачу розмір франшизи 1000 гривень, однак цього не виконав через участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з весни до осені 2015 року, та наявність на його утриманні дружини та малолітньої дитини. Послався даний відповідач на необґрунтованість і недоведеність предявлених до нього позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. (а.с.85)

Вислухавши пояснення учасників розгляду справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

16 грудня 2014 року близько 12 години 28 хвилин мала місце ДТП за участю автомобілів позивача та відповідача ОСОБА_3 Так, відповідач ОСОБА_3 у вказаний день і час, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вул. Комсомольській в районі перехрестя з вул. Шмідта в м. Дніпропетровську перед початком руху не переконався в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Тойота Королла» д/н НОМЕР_2 під керуванням позивача, чим автомобілям було завдано механічних пошкоджень. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина відповідача ОСОБА_3 в її скоєнні встановлені постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2015 року, якою відповідач ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 23 лютого 2015 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина відповідача ОСОБА_3 у її спричиненні відповідно до ст.61 ч.4 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. (а.с.10).

При цьому судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована ОСОБА_5 «УПСК» на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у вигляді відповідного полісу №АС/7300355. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_1, а розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну, склав 50000 гривень, розмір франшизи 1000 гривень. (а.с.63)

Факт належності автомобіля «Тойота Королла» д/н НОМЕР_2 позивачу та отримання даним авто механічних ушкоджень внаслідок зазначеної ДТП підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копією протоколу огляду транспортного засобу, а також не заперечувався сторонами в ході розгляду справи (а.с.11, 16, 73).

17 грудня 2014 року позивачем подано відповідачу ОСОБА_5 «УПСК» заяву-повідомлення про настання факту ДТП за участю позивача та відповідача ОСОБА_3 та його забезпеченого транспортного засобу «Деу» д/н НОМЕР_3 (а.с.64-65).

22 грудня 2014 року за участю позивача, представника відповідача ОСОБА_5 «УПСК», а також відповідача ОСОБА_3 експертом автотоварознавцем здійснено огляд транспортного засобу позивача автомобіля «Тойота Королла» д/н НОМЕР_2, про що складено відповідний протокол, який жодних зауважень з боку учасників проведення огляду не містить. В подальшому на підставі вказаного протоколу тим же експертом автотоварознавцем 02 січня 2015 року складено висновок №2547 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, згідно якого вартість матеріального збитку, спричиненого позивачу як власнику автомобіля «Тойота Королла» д/н НОМЕР_2 внаслідок ДТП, становить 16723,85 гривень. (а.с.69-82)

26 лютого 2015 року, тобто маже одразу після набрання законної сили постановою АНД районного суду м. Дніпропетровська, якою встановлено вину ОСОБА_3 у ДТП, позивачем подано відповідачу ОСОБА_5 «УПСК» заяву про страхове відшкодування, вимоги якої позивач ґрунтувала на висновку експерта автотоварознавця №2547 від 02 січня 2015 року. За наслідками розгляду такої заяви та інших документів ОСОБА_5 «УПСК» 19 березня 2015 року складено страховий акт №ОЦ/006/000/15/0007 (аварійний сертифікат), на підставі якого позивачу 19 березня 2015 року на її банківський рахунок була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 12936,54 гривень (визначена експертом сума збитку в розмірі 16723,85 гривень ПДВ 20% франшиза 1000 гривень). (а.с.66-68)

Відповідно до наданого суду стороною позивача висновку №2547/1 експерта автотоварознавця, складеного пізніше 11 березня 2015 року, розмір матеріального збитку, спричиненого позивачу внаслідок пошкодження в ДТП її авто, становить 21511,1 гривень (а.с.12-15).

Як зясовано судом в ході судового засідання з пояснень сторони позивача, пошкоджене внаслідок ДТП авто позивача наразі досі не відремонтовано.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень зазначеного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договір, який є обовязковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом ст.17 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обовязкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса.

Згідно ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, повязана із пошкодженням транспортного засобу. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст.ст.33, 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний окрім іншого, повідомити страховика про факт настання ДТП. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом ст.ст.23, 1167, 1188 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Моральна шкода зокрема полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода може відшкодовуватись грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної шкоди.

За змістом ст.ст.10, 11, 57-60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, надавши суду належні та допустимі докази.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову в частині позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_5 «УПСК», оскільки останнім здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у порядку, строки, в розмірі та з підстав, що повністю відповідають вимогам законодавства, чинного на час прийняття ОСОБА_5 «УПСК» відповідного рішення про виплату позивачу страхового відшкодування та його реалізації. При цьому, суд не погоджується із твердженнями сторони позивача про безпідставне утримання із суми страхового відшкодування податку на додану вартість, оскільки страхове відшкодування виплачувалось безпосередньо позивачу на її банківський рахунок, що відповідно до ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і є підставою для вирахування із суми страхового відшкодування ПДВ. Крім того, як встановлено в ході розгляду справи, автомобіль позивача досі не відремонтовано, а відповідач ОСОБА_5 «УПСК», про що його представник зазначив в судовому засіданні та що не заперечував представник позивача, досі не отримував від позивача документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту її автомобіля. В той же час, лише подання такого документального підтвердження за змістом вказаної норми закону могло б бути підставою для примусового стягнення з ОСОБА_5 «УПСК» розміру утриманого зі страхового відшкодування податку на додану вартість за умови відмови ОСОБА_5 «УПСК» добровільно здійснити таку доплату в досудовому порядку. Також, відмовляючи у задоволенні позову в означеній частині, суд виходив і з того, що позивач, не оскаржуючи розмір матеріального збитку в сумі 16723,85 гривень, визначений експертом автотоварознавцем у висновку №2547 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 02 січня 2015 року, 26 лютого 2015 року звернулась до ОСОБА_5 «УПСК» із відповідною заявою про виплату саме такого розміру страхового відшкодування, з якого правомірно вирахувано суми франшизи та ПДВ, а лише після отримання страхової виплати вирішила провести друге дослідження експерта автотоварознавця, висловлюючи незгоду із результатами першого. При цьому сторона позивача так і не мотивувала належним чином ні в позові, ні в судовому засіданні, а також не довела перед судом жодними належними доказами хибність першого та необхідність другого автотоварознавчого експертного дослідження, зокрема, невідповідність вартості відновлювального ремонту пошкодженого авто, визначеній в першому дослідженні експерта автотоварознавця, реальній вартості такого ремонту, що зумовило фактичну, а не уявну неможливість здійснити такий ремонт при вчиненні реальних дій щодо його здійснення. Таким чином, приймаючи до уваги, що стороною позивача не доведено перед судом заявлений факт порушення відповідачем ОСОБА_5 «УПСК» права позивача на отримання нею від страховика винної у ДТП особи страхового відшкодування, навпаки, факт виконання вказаним відповідачем свого обовязку із виплати в повному обсязі страхового відшкодування позивачу знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволення позову в частині вимог до ОСОБА_5 «УПСК» через їх безпідставність та необґрунтованість.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 вирахуваної зі страхового відшкодування суми франшизи в розмірі 1000 гривень, приймаючи до уваги, що договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між відповідачами, дійсно передбачено розмір франшизи в сумі 1000 гривень, сплата якої на користь позивача з урахуванням фактичних обставин справи та положень наведених вище законодавчих актів покладається на відповідача ОСОБА_3, як страхувальника, який винен у скоєнні ДТП, а також враховуючи підтверджений в ході розгляду справи факт несплати ОСОБА_3 означеної суми позивачу, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість даної позовної вимоги, а отже і про необхідність її задоволення. При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_3 про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині, оскільки факт несплати франшизи даний відповідач підтвердив в судовому засіданні, а наведені ним обставини і підстави несплати не передбачені законом як підстави для звільнення від зобовязання відшкодувати позивачу розмір вирахуваної зі страхового відшкодування франшизи.

Не підлягає задоволенню друга позовна вимога, предявлена до ОСОБА_3, про відшкодування моральної шкоди. Правова позиція суд щодо цієї вимоги ґрунтується на тому, що стороною позивача не доведено перед судом ні факт заподіяння моральної шкоди, ні розмір шкоди, грошовий еквівалент якої жодним чином не обґрунтовано. Натомість, стороною позивача заявлено лише загальні підстави, які дозволяють стороні предявляти вимоги про відшкодування моральної шкоди за даною категорією цивільних справ, а також зазначені формальні посилання на спричинення моральної шкоди, які не є переконливими. Відтак, оскільки дійсність душевних переживань/страждань позивача, істотність заподіяної їй моральної шкоди і настання суттєвих негативних наслідків саме для психологічного стану позивача останньою перед судом не доведено, суд позбавлений можливості задовольнити такі позовні вимоги.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим, доведеним, а отже таким, що підлягає задоволенню, лише в частині позовної вимоги до відповідача ОСОБА_3 про стягнення суми франшизи, а в решті позову має бути відмовлено.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача понесені останньою при зверненні до суду із даним позовом судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487,2 гривень (а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 23, 629, 979, 980, 981, 999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст.3, 5, 6, 9, 12, 17, 21, 22, 28, 29, 33-36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування», ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 64, 88, 169, 208-210, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_4) в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 16 грудня 2014 року, франшизу в розмірі 1000 гривень, а також у рахунок відшкодування судових витрат по справі 487,2 гривень, а всього 1487,2 гривень.

ОСОБА_4 у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ф.Ф. Маймур