У х в а л а

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 червня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено: стягнуто з ОСОБА_4 на його користь 50 тис. доларів США заборгованості за договором позики від 15 березня 2010 року, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 16 квітня 2015 року становить 1 млн 89 тис. грн, та 3 тис. 654 грн судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 червня 2015 року залишено без змін.

9 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 202, 207, 1046, 1047 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 і 18 грудня 2014 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року і 11 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 9 вересня 2015 року, касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення, погодився з їх висновками про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 50 тис. доларів США, оскільки позивач передав у власність відповідачу зазначену суму грошових коштів, які останній зобов'язався повернути позикодавцеві протягом трьох років, що підтверджується оригіналом написаної та підписаної ним власноручно розписки.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 10 грудня 2014 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення боргу, оскільки між сторонами не виникли правовідносини з договору позики, і тому що боргова розписка складена на підтвердження отримання коштів у зв'язку з виходом відповідача зі складу засновників підприємства;

- в ухвалі від 18 грудня 2014 року касаційний суд, залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення коштів за договором позики, оскільки розписка, на підставі якої позивач доводить наявність боргових зобов'язань, не є договором позики і не містить обов'язку відповідача повернути позивачу отримані кошти.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року і 11 листопада 2015 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема