УХвала

ІМенем УКраїни

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету, зобов'язання укласти договір найму квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 12 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що із січня 2011 року по квітень 2014 року він працював начальником Путивльського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області. Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області від 20 серпня 2013 року № 115 квартиру АДРЕСА_1 включено до службових та передано її Путивльському районному відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області для розподілу між його працівниками. Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області від 11 вересня 2013 року № 126 йому видано ордер на заселення квартири АДРЕСА_1, склад сім'ї - одна особа, без зняття з черги квартирного обліку. Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області від 16 квітня 2014 року № 64 о/с його було звільнено з органів внутрішніх справ у зв'язку з виходом на пенсію. Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області від 15 жовтня 2014 року № 141 вказану квартиру виключено з числа службових приміщень. Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради Сумської області від 14 січня 2015 року № 3 його знято з черги обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у зв'язку з забезпеченням жилою площею та відмовлено в задоволенні його заяви про укладання договору найму на вказану квартиру. Посилаючись на те, що зазначене рішення є незаконним, на даний час він утримує квартиру користується нею як житлом, просив задовольнити позов.

Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 12 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, закрити провадження у справі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд погодився із його висновком про те, що рішення виконавчого комітету про зняття позивача з черги обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у зв'язку із забезпеченням житловою площею та відмову в укладенні договору найму є законним, оскільки ОСОБА_3 має у приватній власності Ѕ частку двохкімнатної квартири у м. Суми, розмір якої більше ніж передбачений ст. 47 ЖК Української РСР.

Однак, погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Як встановлено судами і убачається з матеріалів справи, наказом УМВС України в Сумській області № 38 о/с від 22 лютого 2011 року ОСОБА_3 призначено на посаду т. в. о. начальника Путивльського РВ УМВС України в Сумській області, а наказом № 80 о/с від 5 травня 2011 року - начальника цього райвідділу.

Рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради № 115 від 20 серпня 2013 року однокімнатна квартира АДРЕСА_1 включена до службових та передана Путивльському РВ УМВС України в Сумській області для розподілу між його працівниками.

На підставі рішення виконавчого комітету Путивльської міської ради № 126 від 11 вересня 2013 року ОСОБА_3 було видано ордер на заселення у квартиру АДРЕСА_2.

Наказом УМВС України в Сумській області № 64 о/с від 16 квітня 2014 року ОСОБА_3 був звільнений з органів внутрішніх справ.

На підставі листа начальника УМВС України в Сумській області від 26 серпня 2014 року виконавчий комітет Путивльської міської ради рішенням № 141 від 15 жовтня 2014 року виключив вказане жиле приміщення з числа службових та визнав п. 4 рішення виконкому № 115 від 20 серпня 2013 року, як такий, що втратив чинність, а саме про віднесення квартири АДРЕСА_2 до розряду службових та передачу її для розподілу між працівниками Путивльського РВ УМВС України в Сумській області.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням виконавчого комітету Путивльської міської ради № 157 від 6 вересня 2011 року ОСОБА_3 був взятий на квартирний облік та включений у список громадян, які знаходяться на квартирному обліку за № 597, а рішенням від 14 січня 2015 року останній знятий з черги обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у зв'язку із забезпеченням житловою площею.

Вважаючи обґрунтованими висновки суду першої інстанції про забезпеченість позивача жилим приміщенням, у зв'язку з чим він правильно знятий з обліку, оскільки забезпечений жилою площею в межах передбаченої ст. 47 ЖК України норми, апеляційний суд не звернув уваги на те, що останньому на праві власності належить Ѕ частини квартири АДРЕСА_3, тобто він забезпечений житлом у іншому населеному пункті, а тому він не може вважатись забезпеченим житлом у м. Путівлі, де перебував на обліку.

Крім того, апеляційним судом не враховано, що ОСОБА_3 був вселений у квартиру АДРЕСА_2 на підставі ордеру № 2927 серія 2927 і з ним було укладено договір найму.

Чи вплинуло на його права та обов'язки за цим договором виведення квартири із числа службових у постановленій ним ухвалі не вказано.

У випадку, коли права позивача рішенням, яке він просив визнати протиправним і скасувати, не порушені, таке може бути самостійною підставою для відмови у позові.

Вказавши на те, що зазначеним рішенням житлові права позивача не порушені, оскільки він набув право користування жилим приміщенням у встановленому порядку, апеляційний суд вважав правильним висновок суду першої інстанції про те, що рішення виконавчого комітету про зняття ОСОБА_3 з обліку є законним, і таке стало підставою для відмови у позові цим судом.

Отже, висновки апеляційного суду в частині вирішення вимог, які були предметом розгляду, є суперечливими.

Допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

При новому розгляді справи необхідно врахувати наведене, перевірити законність зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, з'ясувати, чи порушені права позивача відповідачем, а якщо порушені, то які, і чи підлягають вони захисту в обраний ним спосіб.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук