Справа № 534/1951/14-ц
№ 2/534/26/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
з участю:позивачаОСОБА_4
представника позивачаОСОБА_5
представника відповідачаОСОБА_6
представника відповідачаОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Комсомольську справу за цивільним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а в н о в и в :

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із згаданим позовом, в якому прохала стягнути із ОСОБА_8 на її користь відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди в розмірі 6472,52 грн. та моральної шкоди в розмірі 400000 грн. (а.с.1,133).

Свої вимоги мотивує тим, що вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 14 лютого 2014 року ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на один рік. Згаданим вироком встановлено, що 25 серпня 2013 року близько 15 години на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, поблизу с.Броварки Глобинського району, ОСОБА_8, керуючи автомобілем «Volvo XC90», порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з пасажирським автобусом «Mercedes-Benz 410D».

В результаті ДТП позивач ОСОБА_4 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження її малолітній брат ОСОБА_9 загинув, тому прохає стягнути з відповідача понесені нею витати на лікування та відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Ухвалою суду від 16 червня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України (а.с.107).

В судовому засіданні ОСОБА_4 наполягала на задоволенні позову з підстав викладених в її заяві та пояснила, що на лікування від отриманих в наслідок ДТП тілесних ушкоджень було витрачено 6472,52 грн., які вона прохає стягнути з ОСОБА_8 або з Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Заподіяння їй моральної шкоди та її розмір обґрунтовує тим, що від отриманих середньої тяжкості тілесних ушкоджень вона зазнала фізичного болю та страждань внаслідок тривалого лікування та необхідності відновлення стану здоровя, який до цього часу повністю не відновився. В період лікування ОСОБА_4 тривалий час не відвідувала Харківського національного університету міського господарства, що призвело до погіршення результатів її навчання.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що в результаті згаданої дорожньо-транспортної пригоди загинув її малолітній брат.

Будучи за дорученням суду опитаним компетентним судом Республіки Белорусь, відповідач ОСОБА_8 проти задоволення позову заперечував та пояснив, що він керував транспортним засобом, забезпеченим полісом цивільно-правової відповідальності, тому вважає, що належним відповідачем у цій справі є відповідна страхова компанія.

Представник відповідача ОСОБА_8 за дорученням проти задоволенні позову заперечував посилаючись на те, що належним відповідачем є страхова компанія. Крім того пояснив, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок загибелі брата позивачки, задоволенню не підлягають, так як суду не надано доказів на підтвердження того, що вона є членом сімї загиблого.

Також не надано суду доказів на підтвердження того, що на час розгляду справи стан здоровя позивачки не відновився та що вона тривалий час проходила лікування та це вплинуло на її навчання.

Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на те, що на стадії розгляду в суді кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_8 батьки позивачки отримали від відповідача в рахунок відшкодування завданої внаслідок спричинення тілесних ушкоджень їх дочці (ОСОБА_4О.) та загибелі їх сина в розмірі 250000 грн.

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі МТСБУ) проти задоволення позову в частині стягнення з бюро відшкодування завданої майнової та моральної шкоди заперечувала з тих підстав, що позивачка із заявою про отримання страхового відшкодування до МТСБУ не зверталася.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до вироку Глобинського районного суду Полтавської області від 14 лютого 2014 року ОСОБА_8 визнано винним в тому, що 25 серпня 2013 року близько 15 години на автодорозі «Бориспіль Дніпропетровськ Запоріжжя», керуючи автомобілем марки «Volvo XC90», державний номерний знак 5050А, він порушив вимоги п.п.«б» п.2.3 та п.13.1 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz 410D», державний номерний знак 98568СК, в результаті чого обидва транспортні засоби перекинулися (а.с.15-43).

Внаслідок згаданої дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Mercedes-Benz 410D», а саме потерпілі: ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_4 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження. Малолітній ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, загинув.

Згаданим вироком задоволено позови прокурора та стягнуто з ОСОБА_8 витрати на стаціонарне лікування потерпілих на загальну суму 35756,26 грн.

Крім того, постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь:

-потерпілої ОСОБА_15 6248,79 грн. матеріальної шкоди, 25000 грн. моральної шкоди та витрат на правову допомогу в сумі 2400 грн.;

-потерпілої ОСОБА_13 1983,11 грн. матеріальної шкоди, 15000 грн. моральної шкоди та витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн.;

-потерпілої ОСОБА_14 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн.;

-держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 6548,40 грн.

Цивільні позови ОСОБА_16, ОСОБА_17М та ОСОБА_18 залишено без розгляду.

Відповідно до приєднаних до справи копій розписок від 06.02.2014 року та від 21.10.2013 року потерпілі ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок загибелі їх сина ОСОБА_9, отримали від обвинуваченого ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 150000 та 100000 грн. відповідно і претензій матеріального та морального характеру до нього не мають (а.с.102,115).

Із змісту згаданих розписок вбачається, що відповідач ОСОБА_8 відшкодував потерпілим по кримінальній справі ОСОБА_16 та ОСОБА_17 шкоду, завдану в наслідок загибелі їх малолітнього сина ОСОБА_9, а про відшкодування шкоди, завданої їх доньці ОСОБА_4, в цих розписках не йдеться. Тому твердження представника відповідача про те, що кошти в рахунок відшкодування завданої позивачці шкоди виплачено її батькам, суд вважає хибними і не приймає до уваги.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення відшкодування майнової шкоди, суд виходить з того, що на день згаданої дорожньо-транспортної пригоди діяв іноземний страховий сертифікат «Зелена карта», виданий щодо автомобіля марки «Volvo XC90», державний номерний знак 5050А, зареєстрованого в Республіці Білорусь (а.с.104). Тому у відповідності до п.п.«в» п.41.2 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV позивачка ОСОБА_4 має право на відшкодування шкоди за рахунок коштів фонду страхових гарантій на умовах, визначених цим Законом.

Згідно п.9.3 ст.9 Закону №1961-IV розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих, становить 100 тисяч гривень за одного потерпілого.

У відповідності до ст.261 цього Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

З огляду на викладене та враховуючи, що розмір заявленої позивачкою суми відшкодування шкоди завданої здоровю (6472,52 грн.) не перевищує страхової суми, визначеної ст.9 Закону №1961-IV, суд вважає, що в стягненні відшкодування цієї шкоди з відповідача ОСОБА_8 необхідно відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що на час звернення до суду із згаданим позовом позивачка ОСОБА_4 із заявою до МТСБУ про виплату страхового відшкодування, як цього вимагає ст.35 Закону №1961-IV, не зверталася, тому суд вважає, що між позивачкою та МТСБУ відсутні спір.

З огляду на викладене не має підстав для ухвалення рішення щодо відшкодування завданої ОСОБА_4 шкоди за рахунок коштів фонду страхових гарантій.

Згідно відомостей, отриманих від МТСБУ, в ході розгляду згаданої цивільної справи позивачка ОСОБА_4 звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування та надала документи на відшкодування суми на лікування в розмірі 2148,98 грн., з яких визнано МТСБУ обґрунтованими витрати на суму 800,32 грн. (а.с.132).

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Згідно з положенням ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною першою ст.1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір відшкодування моральної шкоди, відповідно до розяснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Вироком Глобинського районного суду від 14 лютого 2014 року встановлено, що в наслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого компресійного перелому тіла 6-го грудного хребця, закритого крайового дефрагментарного перелому головки середньої фаланги 4-го пальця, які відносяться до пошкоджень середнього стуненю тяжкості, які викликали довготривалий розлад здоровя; закритої черепно-мозкової травми, що викликала струс головного мозку, закритого перелому кісток носа, рани на голові, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликало короткочасний розлад здоровя; синців на шиї, правій верхній кінцівці, саден на лівій нижній кінцівці, правій верхній кінцівці, на тулубі, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.15).

З огляду на викладене, факт заподіяння моральної шкоди в результаті отримання позивачкою тілесних ушкоджень, на думку суду, є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком неправомірних дій з боку відповідача.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд приймає до уваги тяжкість заподіяної травми, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань, яких зазнала позивачка, ступень вини відповідача, а також інші обставини, які мають істотне значення.

При цьому суд вважає необґрунтованими вимогу позивачки про відшкодування їй моральної шкоди, завданої смертю брата, так як у відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сімєю.

Частиною 2 ст.3 СК України визначено, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сімї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

В судовому засіданні учасники судового розгляду визнали ту обставину, що позивачка ОСОБА_4 є рідною сестрою загиблого під час ДТП малолітнього ОСОБА_9, тому, навіть за відсутності підтверджуючих документів, суд вважає, що ця обставина не підлягає доказуванню в силу ч.1 ст.61 ЦПК України.

Проте, суду не надано доказів на підтвердження того, що повнолітня ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2, та малолітній ОСОБА_9 проживали однією сімю.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження тривалості її лікування, тому суд враховує, що у відповідності до п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 року, тривалим належить вважати розлад здоровя строком понад 3 тижні (не більш як 21 день).

Також суду не надано доказів на підтвердження того, що тривале лікування вплинуло на її навчання у вищому навчальному закладі. Так, згідно довідки Харківського Національного університету міського господарства ОСОБА_4 навчалася у цьому закладі з 01.09.2011 року по 30.06.2015 року та отримала диплом бакалавра (а.с.134).

Надана суду копія консультативного висновку №782846 датованого 28 жовтня 2013 року (а.с.135) не доводить того, що на час розгляду справи ОСОБА_4 відчуває наслідки отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень, тому суд не приймає наведені доводи до уваги при визначені розміру відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода, на думку суду, полягає саме в фізичних та душевних стражданнях через відчуття болю та необхідності відновлення попереднього стану здоровя, їх тривалості, тому виходячи з засад розумності та справедливості, враховуючи ступень вини відповідача, те, що ним вчинено необережний злочин, а також його майновий стан та реальну можливість відшкодування завданої ним шкоди, суд вважає, що розмір суми, достатньої для компенсації заподіяної моральної шкоди, має становити 25000 грн.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору, тому у відповідності до ст.88 ЦПК України сплату цього збору необхідно покласти на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, ст.213 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 25000 грн.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.

Суддя В.В. Крикливий