Єдиний унікальний номер 725/5067/13-ц
Номер провадження 2-п/725/5/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, Перша Чернівецька державна нотаріальна контора, про визнання часток у майні подружжя та в спадковому майні, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року позивачка ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, Перша Чернівецька державна нотаріальна контора, в обґрунтування якого вказувала, що з 15 вересня 1988 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який 18 жовтня 2011 року помер, що підтверджується відповідними свідоцтвами про шлюб та смерть.

Також зазначала, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить також і частка житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами та будівлями, загальною площею 84,80 кв.м., в тому числі житловою площею - 35,10 кв.м, розташованого за адресою: м. Чернівці, вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці. Разом з тим, при житті спадкодавцем заповіт не складено, у звязку з чим після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно за законом.

З метою прийняття спадщини вона та відповідачі у встановлений ст.1270 ЦК України строк звернулись до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини за законом, однак оформити спадкові права на будинок виявилося неможливим, оскільки відповідачі не визнають за нею права спільної сумісної власності разом із її померлим чоловіком ОСОБА_4 на спірне будинковолодіння, а тому у червні 2012 року вона була змушена з метою захисту свої прав звернутися до суду з позовом про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя.

Зокрема, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області від 03 липня 2013 року її позов про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено та спірний житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташований у м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1. Дане судове рішення набрало законної сили та у визначеному законом порядку не скасовано.

В подальшому,а саме 11 липня 2013 року, з метою реєстрації визнаного на підставі судового рішення права спільної сумісної власності на спірний будинок, вона звернулась до реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 № 3977964 від 15 липня 2013 року в задоволені її заяви відмовлено на підставі того, що правовстановлюючий документ (рішення суду) не дає змогу зареєструвати право сумісної власності, оскільки один із співвласників помер, а згідно п. 4 ст. 25 Цивільного кодексу - цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Вказуючи на те, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 03 липня 2013 року житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами визнано спільною сумісною власністю подружжя її та ОСОБА_4, а частки майна дружини та чоловіка є рівними й відповідно частки кожного з них, а саме: ОСОБА_4 і ОСОБА_1, становлять по ? за кожним, посилаючись на вказане просила визнати за нею права власності на ? частину в житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який розташований у м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41, загальною площею 84,80 кв.м, у тому числі житловою 35,10 кв.м. як на частку в спільному майні.

Крім того, також зазначала, що визначення розміру часток для кожного із співвласників у спірному будинку та визнання за нею права спільної сумісної власності на ? частину спірного будинку їй також необхідне для звернення до нотаріуса з метою вирішення питання стосовно отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

При цьому, зазначала, що після смерті її чоловіка ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну йому частку в спірному майні, а саме на ? частку в житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами. Згідно із положеннями ст. 1267 Цивільного кодексу України розмір часток у спадщині кожного із спадкоємців по закону є рівним, а тому ураховуючи те, що спадкоємців у ОСОБА_4 троє, то кожному з них належить по 1/6 частки у спадковому майні, яке належало померлому ОСОБА_4, тобто від ? частини будинковолодіння .

Посилаючись на вказане, уточнивши поданий позов, просила визнати за нею право власності на ? частки в житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований на вул. Молодіївській, 41 в м.Чернівці загальною площею 84,80 кв.м., в тому числі житловою 35,10 кв.м., а також в порядку спадкування визнати за нею та відповідачами право власності на 1/6 частки за кожним в спадковому майні, а саме житловому будинку літ. А з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, які складаються з літньої кухні літ. Б, убиральні літ. В., гаража літ. Г., сараю літ. Д., навісу літ. Ж, огороді літ. Ж, що розташований у м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41, загальною площею 84,40 кв.м. у тому числі житловою 35, 10 кв.м.

В судове засідання позивач не зявилась, хоча повідомлялась судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та посилаючись на обставини встановленні рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 03.07.2013 року, просила позов задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину спірного будинку як частку у спільному майні подружжя, а також на 1/6 частку будинку як частку у спадковому майні, а всього на 2/3 частки будинку.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що спірний будинок належав на праві власності його батьку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та позивач не приймала участі у його ремонті та реконструкції в тому обсязі, який б давав їй право вважати, що вона набула право власності на ? його частки.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказуючи на те, що спадкодавця на праві особистої приватної власності належав спірний житловий будинок, який за його життя був реконструйований, до нього були здійсненні добудови, у звязку з чим його технічні характеристики змінились. Крім того, в даному випадку не підлягає застосуванню презумпція рівності часток співвласників, оскільки після проведеної реконструкції частка ОСОБА_4 значно збільшилась. Просили в задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на 2/3 частки в будинку відмовити та не заперечували щодо визнання за нею права власності на частку в будинку в порядку спадкування.

Відповідач ОСОБА_3 та представники третіх осіб в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись судом про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що з 15 вересня 1988 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-Ми № 410481 від 15 вересня 1988 року (а.с. 5).

У період шлюбу, а саме після смерті у 2002 році батька ОСОБА_1 ОСОБА_7, чоловік позивачки успадкував належний батькові житловий будинок, розташований у м. Чернівці, вул. Молодіївська, 41, загальною площею 54,90 кв.м, житловою площею 34,40 кв.м, з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, вартістю 29 700 грн., що підтверджується рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 3 липня 2013 року та не оспорюється сторонами, а також підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10 жовтня 2003 року.

На момент спадкування спірний будинок складався з двох житлових кімнат площею 19,0 кв.м та 15,4 кв.м., кухні - 8,8 кв.м та веранди площею 7 кв.м.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

За таких обставин, суд враховуючи вищевказане, приходить до висновку, що станом на 2003 рік спірне домоволодіння по вул. Молодіївській , 41 у м. Чернівці, прийняте ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті його батька, було його особистою приватною власністю.

Разом з тим, як встановлено судом, у період шлюбу позивачка та ОСОБА_4 здійснили реконструкцію з добудовою у належному ОСОБА_4 на праві власності будинку, унаслідок якої спірний будинок значно збільшився у своїй вартості й відповідно на підставі вимог ст. 62 СК України рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 3 липня 2013 року, яке є чинним на даний час, спірний будинок визнано спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому, на підставі вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зокрема, як убачається з обставин, встановлених вказаним рішенням суду, в 2002 році ОСОБА_4 отримав спадщину після смерті його батька, яка складалася із житлового будинку загальною площею 54,90 кв.м., в тому числі житловою площею 34,40 кв.м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого в м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41. На той час будинок складався з двох житлових кімнат площею 19,0 кв.м. і 15,4 кв.м., кухні - 8,8 кв.м. та веранди - 7,0 кв.м. Позивач, разом з чоловіком, оселившись у вищевказаному будинку, за рахунок спільних коштів, які були отримані від продажу квартири по вул. Стасюка, 15/40 в м. Чернівці, зробили реконструкцію вказаного будинку (а.с. 7-8, том 1).

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №34/10-15 від 13.10.2015 року частка прибудови літ. А1 (приміщень 1-5, 1-6, 1-7, згідно позначень в інвентаризаційній справі) до житлового будинку літ. А з господарськими будівлями літ. Б, літ. В., літ. Г., літ. Д., літ. Е., літ. Ж. і спорудами №1-2 (огорожі) та №3 (ворота) по вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці становить 23/100 (а/с 30 Том 2).

При цьому, апеляційним судом в ході розгляду справи встановлено, що спірне нерухоме майно істотно збільшилась у своїй вартості саме за рахунок спільних коштів подружжя й відповідно внаслідок проведених робіт по його покращенню відбулося збільшення його ринкової вартості, а саме: з 258 305 грн. вартості без врахування покращень станом на квітень 2013 року до 678 400 грн. вартості на цей же самий період з врахуванням проведених протягом 2003-2009 року робіт по його покращенню, тобто на 420 095 грн. в грошовому виразі або 61,92 % в процентному виразі, а тому він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя в розумінні положень ст. 62 СК України.

Таким чином, рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 3 липня 2013 року визнано спірний будинок, який був успадкований ОСОБА_4 у період шлюбу після смерті його батька й відповідно був його особистою власністю, спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1, оскільки за період їх спільного життя сторони за спільні кошти провели ремонт та переобладнання житлового будинку, а також ними було здійснено добудову.

Разом з тим, даним рішенням суду не було визначено часток кожного із подружжя у спільному майні.

Крім того, судом також встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Першотравневої районної ради м. Чернівці «Про розгляд заяв громадян щодо поліпшення житлових умов та індивідуальне будівництво на території району» від 24 березня 2004 року № 40/3, міському комунальному бюро технічної інвентаризації дозволено внести зміни в інвентарну справу будинковолодіння № 41 по вул. Молодіївській у м. Чернівці, де проживає ОСОБА_4, у звязку з тим, що експлуатація будинку після добудови, відповідно до техдокументації затвердженої на засіданні міжвідомчої комісії (протокол № 73 від 17 березня 2004 року) технічно можлива (а.с. 201-202).

Відомості щодо площі та технічних характеристик спірного будинку містяться у наданому суду копії технічного паспорту на житловий будинок № 41 по вул. Молодіївській у м. Чернівці, виготовленого 10 січня 2012 року, згідно якого на даний час загальна площа будинку становить 84, 80 кв.м., житлова 35,10 кв.м. (а.с. 255-259).

Крім того, як убачається з витягу з реєстру права власності на нерухоме майно від 12 січня 2012 року № 32847528 власником житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами є ОСОБА_4 (а.с. 11).

При цьому, відповідно до даного витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, будинковолодння, розташоване по вул. Молодіївській у м. Чернівці, загальною площею 84,80 кв.м., у тому числі житловою 35, 10 кв.м. складається з: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б., вбиральні літ. В., гаража літ. Г, сараю літ. Д,сараю літ. Е., гаража літ. Ж та огорожі №1-2 (а.с. 11), а згідно примітки у вказаному витягу загальна площа будинку збільшилась на 29,9 кв.м., за рахунок прибудови до житлового будинку проведеної згідно рішення виконавчого комітету Першотравневої районної ради № 40/3 від 24 березня 2004 рок, житлова площа будинку збільшилась на 0,7 кв.м. за рахунок переобладнання опалення.

Таким чином, з вищевказаних документів убачається, що на даний час право власності на спірний будинок зареєстровано саме за ОСОБА_4, в тому числі і з добудовою площею 29,9 кв.м.

При цьому, відповідачами в розумінні положень ст.ст. 10,60 ЦПК України будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаного не надано, а також не надано доказів на підтвердження анулювання вищевказаної реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_4

Також судом встановлено, що 11 липня 2013 року з метою реєстрації на підставі судового рішення права спільної сумісної власності на спірний будинок ОСОБА_1 звернулась до реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 № 3977964 від 15 липня 2013 року в задоволені її заяви відмовлено на підставі того, що правовстановлюючий документ (рішення суду) не дає змогу зареєструвати право сумісної власності, оскільки один із співвласників помер, а згідно п. 4 ст. 25 ЦК - цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (а.с. 9).

Зокрема, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, ОСОБА_1 вказуючи на те, що оскільки рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 3 липня 2013 року спірний будинок визнано спільною сумісною власністю подружжя та за життя її чоловіка будь-яких домовленості в частині визначення часток між ними не було досягнуто, відповідно до вимог ст. 70 СК України вважає, що їх частки є рівними та становить ? частку й відповідно ураховуючи те, що відповідачами її право власності на ? частку в спірному нерухомому майні оспорюється, посилаючись на вказане просила визнати за нею право власності на ? частку у спірному будинку та право спільної сумісної власності припинити.

Так, згідно положень чинного законодавства ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зокрема, частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно частини 1 стаття 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, згідно положень ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, в судовому засіданні представники відповідача заперечували в частині вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ? частину спірного будинку, вказуючи на те, що частка позивачки у спільному майні не може бути рівною з часткою померлого, оскільки обсяг проведених реконструкцій внаслідок яких відбулося поліпшення спірний житловий будинок є незначним в порівняні з усім будинком, який був особистою власністю померлого ОСОБА_8

Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, ч. 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно розяснень, викладених у 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 62 СК України визначено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених зазначеною нормою правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Таким чином, спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному ст. 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом, а тому на підставі вказаного, суду необхідно встановити, як збільшилася у своїй вартості належна на праві особистої власності відповідача частина будинку, чи не призвело це до зміни часток у праві спільної часткової власності та на яку частку, і залежно від цього й відповідно до норм чинного законодавства розглянути спір.

Крім того, з наведених норм матеріального права також можна дійти висновку, що, суд визнає майно, яке за час шлюбу збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат подружжя, об'єктом права спільної сумісної власності цього подружжя, поділу між ними підлягає це майно в повному обсязі, а не лише та частина, на яку особисте майно одного з подружжя збільшилось.

За таких обставин, закон передбачає можливість визнання особистого майна одного із подружжя їх спільною сумісною власністю та рішенням Апеляційного суду м. Чернівці від 03.07.2013 року встановлено, що майно чоловіка ОСОБА_4 за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних грошових затрат подружжя на суму 420095 грн., при цьому до проведеної реконструкції вартість спірного майна становила 258305 грн., а станом на 29 квітня 2013 року вартість спірного житлового будинку складає 678400 грн. (а/с 8, Том 1).

Таким чином, враховуючи встановленні судом апеляційної інстанції обставини, можна дійти висновку, що внаслідок спільних грошових затрат подружжя позивача та покійного ОСОБА_4 вартість спірного майна збільшилась більш ніж в два рази, або на 61,92 % в процентному виразі.

Разом з тим, слід також зазначити, що за змістом ст. 62 СК України суд може визнати майно дружини (чоловіка) об'єктом права спільної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, але при цьому майно, що належало одному із подружжя в порядку ст. 57 СК України не перетворюється у спільну сумісну власність.

При цьому, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові №6-211цс14 від 11.03.2015 року, визначаючи правовий статус житла як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Аналогічна правова позиція також міститься в постанові Верховного Суду України №6-606цс15 від 23.09.2015 року.

Таким чином, в даному випадку рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності не передбачена, а встановлюється відповідно до розміру фактичного внеску кожного.

Так, відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №34/10-15 від 13.10.2015 року частка прибудови у спірному житлового будинку становить в м. Чернівці становить 23/100, при цьому спірне майно істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних грошових затрат подружжя на суму 420095 грн., що було встановлено рішенням Апеляційного суду м. Чернівці від 03.07.2013 року, а тому враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що частка позивачки ОСОБА_9 у спірному будинку як спільному майні подружжя, враховуючи суму понесених разом із ОСОБА_4 витрат на поліпшення будинку в розмірі 420 095 грн. становить 30,96 % або 1/3 частку в спільному майні.

При цьому, відповідачами в розумінні положень ст.ст. 10,60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаного, а доводи відповідача ОСОБА_2 в тій частині, що даний висновок судово-будівельної експертизи, яка була призначена апеляційним судом та за наслідками якої було визначено ринкову вартість житлового будинку до здійснення поліпшень та після, не відповідає дійсності та викликає сумніви, є безпідставними й відповідно спростовуються іншими належними та допустимими доказами. Також є безпідставним й доводи в тій частині, що даний висновок є сфальсифікований.

Крім того, положеннями ст. 368 ЦК України визначено,що спільна сумісна власність двох або більше осіб без визначення частко кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Крім того, згідно із розясненнями п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Так, частинами 1-3 статті 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За таких обставин, суд враховуючи вищевказане, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині визначення належної їй частки в спільному майні подружжя підлягає задоволенню частково й відповідно вважає, що частка ОСОБА_1 в спільному майні подружжя житловому будинку з надвірними та господарськими спорудами, розташованому у м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41 становить 30,96 % або 1/3 частку в спільному майні й відповідно за позивачкою підлягає визнанню право власності на 1/3 (30,96%) частку в житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, загальною площею 84,80 кв.м, у тому числі житловою 35,10 кв.м.

При цьому, доводи позивача в тій частині, що частки подружжя у майні є рівними суд визнає безпідставними й відповідно такими, що спростовуються вищевказаними нормами матеріального права та встановленими судом обставинами, оскільки до здійснення поліпшень у спірному будинку він в розумінні положень ст. 57 СК України був особистою власністю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину та при здійсненні його поліпшення за спільні кошти його частка також збільшилась.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею та за відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 на 1/6 частку за кожним в спадковому майні, а саме у спірному житловому будинку літ. А з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, які складаються з літньої кухні літ. Б, убиральні літ. В., гаража літ. Г., сараю літ. Д., навісу літ. Ж, огороді літ. Ж, що розташований у м. Чернівці по вул. Молодіївській, 41, загальною площею 84,40 кв.м. у тому числі житловою 35, 10 кв.м., то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається в наслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Таким чином, згідно із положеннями спадкового законодавства право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України).

Зважаючи на вимоги ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При цьому, відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві сумісної спільної власності успадковується на загальних підставах.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, згідно із положеннями ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України.

Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування, за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив та батьки.

Так, судом встановлено, 18 жовтня 2011 року ОСОБА_4 помер та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві власності нерухоме майно, у тому числі й на належні йому 2/3 частки ( 69,04 %) спірного житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами та будівлями по вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці, загальною площею 84,80 кв.м, в тому числі житловою площею - 35,10 кв.м., співвласником якого він був.

При цьому, як встановлено судом, за життя ОСОБА_4 заповіт не складався й відповідно спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 та двоє дітей відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які у визначеному законом порядку на підставі ст. 1270 ЦК України звернулись до нотаріальної контори із відповідними заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копіями заяв, наявних у матеріалах спадкової справи (а.с. 84-86).

Так, частиною 1 ст. 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, ураховуючи те, що ОСОБА_4 на день його смерті належало 2/3 частки спірного будинковолодіння (69,04%) та після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку у спірному будинку, тому саме дана частка підлягає успадкуванню спадкоємцями померлого в рівних частках кожним.

За таких обставин, суд ураховуючи наявність права кожного із спадкоємців на спадкування після смерті спадкодавця належної йому на праві власності 2/3 частини будинку, за сторонами в справі слід визнати право на спадкування після смерті ОСОБА_4 по 2/9 частці за кожним або у процентному відношенні на 23,01% у будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. Молодіївській, 41 у м. Чернівці, загальною площею 84,80 кв.м. та житловою площею 35,10 кв.м.

При цьому, враховуючи наявність у позивачки права власності на 1/3 частку в спірному будинку як частку у спільному майні подружжя та права на 2/9 частки в порядку спадкування, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення її позову та визнання за нею права власності на 5/9 часток в спірному майні або на 53,96 % спірного будинку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,57-60,79,88,213-218, 294, 295 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 62, 69-72 СК України, ст.ст. 317, 319, 321, 328, 355, 368, 370, 372, 1220, 1223, 1226, 1264, 1268, 1269,1270 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку в житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований на вулиці Молодіївській, 41 в м. Чернівці, загальною площею 84,80 кв.м., в тому числі житлова площа 35,10 кв.м., а також на 2/9 частки вказаного житлового будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, а всього за ОСОБА_10 визнати право власності на 5/9 часток у житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований на вулиці Молодіївській, 41 в м. Чернівці та складається з: літньої кухні (літ. Б), убиральні (літ. В), гаража (літ. Г), сарая (літ. Д), навісу (літ. Е), гаража (літ. Ж), огорожі (літ. Ж).

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у житловому будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований на вулиці Молодіївській, 41 в м. Чернівці - припинити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_11 право власності на 2/9 частки за кожним у спадковому майні, що залишилось після смерті ОСОБА_2, а саме в житловому будинку (літ. А) з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, які складаються з літньої кухні (літ. Б), убиральні (літ. В), гаража (літ. Г), сарая (літ. Д), навісу (літ. Е), гаража (літ. Ж), огорожі (літ. Ж), що розташований на вул. Молодіївській, 41 в м. Чернівці, загальною площею 84,80 кв.м., в тому числі житлова площа 35,10 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало