Справа № 372/266/15 Головуючий у І інстанції Тиханський О.Б.
Провадження № 22-ц/780/4422/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 46 12.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М., Матвієнко Ю.О.

При секретарі - Франюк Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства « Європейський газовий банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_2, Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання недійсним розпоряджень, визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк»,

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

В с т а н о в и л а ;

У лютому 2014 року прокурор Київської області звернувся в суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що в ході проведення перевірки було встановлено, що розпорядженням № 746 від 29 грудня 2003 року Обухівської районної державної адміністрації в порушення діючого земельного законодавства, з постійного користування державного підприємства «Київське лісове господарство» було вилучено земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 9,0030 га і передано у приватну власність громадянам. Відповідачі у даній справі отримали державні акти

ОСОБА_3 - державний акт на прав власності на земельну ділянку площею 1,000 га серії НОМЕР_1 від 30 грудня 2003 року;

ОСОБА_4 - державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,001га серії НОМЕР_2 від 30 грудня 2003 року

ОСОБА_5 - державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,000га серії НОМЕР_3 від 30 грудня 2003 року

ОСОБА_6. - державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,000га серії НОМЕР_4 від 30 грудня 2003 року

ОСОБА_12 - державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,000га серії НОМЕР_5 від 30 грудня 2003 року

ОСОБА_8 - державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,000га серії НОМЕР_6 від 30 грудня 2003 року

ОСОБА_9 - державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,000га серії НОМЕР_7 від 30 грудня 2003 року

ОСОБА_10 - державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,000га серії НОМЕР_8 від 30 грудня 2003 року

ОСОБА_13 - державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,001га серії НОМЕР_9 від 30 грудня 2003 року

ОСОБА_4 - державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,001га серії НОМЕР_2 від 30 грудня 2003 року

В подальшому, громадяни відповідно договорів купівлі-продажу, земельні ділянки відчужили на користь ОСОБА_2

ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 9,0030 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства серії НОМЕР_10.

В подальшому Старобезрадичівська сільська рада рішенням № 93 від 18 серпня 2006 року4 сесії 5 скликання змінила цільове призначення земельної ділянки - на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку , про що виданий державний акт срії НОМЕР_11 від 25 жовтня 2006 року .

В ході перевірки встановлено, що земельні ділянки , які виділялися громадянам ( відповідача у справі) , відносились до категорії земель лісного фонду та перебували у користуванні ДП « Київське лісове господарство» , що підтверджується даними Геодезичної інформаційної системи управління , матеріалами ДП « Київліс».

Як встановлено перевіркою,згоди про можливість вилучення ,зміни цільового призначення земель розміром 9,0030 га в кварталі 110 Козинського лісництва , Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та ДП « Київське лісове господарство» не надавалось.

Таким чином вказані земельні ділянки незаконно вибули із володіння ДП « Київське лісове господарство» шляхом прийняття оскаржуваного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 746 від 29 грудня 2003 року та виготовлення оспорюваних державних актів на право власності на земельні ділянки , чим порушено інтереси держави .

Допущені порушення вимог чинного законодавства при наданні земельних ділянок , зміні цільового призначення земель , тому позивач просив визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 746 від 29 грудня 2003 року « Про передачу земельних ділянок у власність « в частині передачі у власність земельних ділянок загальної площею 9,0030 га громадянам - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13.

Визнати недійсним п.п. 2 додатку до п. 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради № 9 від 18 серпня 2006 року « Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам ( згідно додатку) на території с. Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради» .

Взнати недійсним державний акт серії НОМЕР_11 від 25 жовтня 2006 року виданий на ім.»я ОСОБА_2 з кадастровим номером НОМЕР_12 .

Витребувати на користь ДП « Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 9,0030 га ,що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області з кадастровим номером НОМЕР_12 вартістю 958 500грн.

Визнати за ДП « Київське лісове господарство» право постійного користування на земельну ділянку площею 9,0030 га з кадастровим номером НОМЕР_12 .

Рішенням Обухівського районного суду від 03 червня 2015 року позов задоволено .

Визнано недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.2003 року № 746 «Про передачу земельних ділянок у власність», в частині передачі у власність земельних ділянок загальною площею 9,0030 га ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13.

Визнано недійсним підпункт 2 додатку до пунктів 1-3 рішення Старобезрадичівської сільської ради 18.08.2006 року «№9 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок громадянам на території села Старі Безрадичі Старобезрадичівської сільської ради.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_14 від 25.10.2006 року, виданий на ім'я ОСОБА_2, кадастровий номер НОМЕР_13.

Витребовано на користь ДП «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 9,0030 га, що розташована в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_13 вартістю 958500 грн.

Визнано за Державним підприємством «Київське лісове господарство» право постійного користування на земельну ділянку площею 9,0030 га, кадастровий номер НОМЕР_13.

Стягнуто з Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_2, Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області на користь держави в рівних частинах судовий збір у розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ « Європейський газовий банк» , з підстав порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначав,що суд першої інстанції не взяв до уваги клопотання ПАТ « Європейський газовий банк» щодо пропуску строку позовної давності .

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції встановлено , що на виконання спільного наказу Міністерства аграрної політики України і державного комітету лісового господарства України № 106/60 від 26.06.2000 року «Про ліси сільськогосподарських підприємств» та Указу Президента України від 03.12.1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», з урахуванням рішення Обухівської районної ради від 15.09.2000 року № 126.11.ХХ.ІІІ, наказу Київського державного лісогосподарського об'єднання «Київліс» від 10.08.2001 року № 219 «Про приймання земель лісового фонду», рішення Київської обласної ради від 25.01.2001 року

№ 264-15-ХХІІІ «Про землі лісового фонду Київської області, що вивільнені внаслідок реформування колективних сільськогосподарських підприємств», листа Київського державного лісогосподарського об'єднання «Київліс» від 14.05.2003 року № 01-318, розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 23.06.2003 року № 333 «Про передачу земель лісового фонду у постійне користування Обухівському, Козинському лісництвам та Ржищівському Держлісгоспу для ведення лісового господарства» передано, зокрема, Козинському лісництву у постійне користування 1155,1 га земель лісового фонду для ведення лісового господарства, з них 492,5 га на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району. ( т.1 а.с. 13-19)

Відповідно до акту прийому-передачі Козинське лісництво КДЛГО «Київліс» прийняло 351,4 га земель лісового фонду на території Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району (у зв'язку з припиненням діяльності колишніх сільськогосподарських підприємств-лісокористувачів).( т.1 а.с. 20)

Згідно із розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 333 від 23.06.2003 року, останнім визначено відповідно до ст. 20 Земельного кодексу України цільове призначення земельної ділянки, як землі лісового фонду - для ведення лісового господарства.( т.1 а.с. 15)

На підставі вказаного розпорядження лісовпорядною організацією ВО «Укрдержліспроект» виготовлено планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які були погоджені з органом контролю у сфері земельних ресурсів та передані для користування ДП «Київському лісгоспу».

Відповідно до ч. 5 Розділу VІІІ Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування ДП «Київський лісгосп», кварталу 110 Козинського лісництва, виділів 13,14,15, 16, 17, 18, 19, 20 спірні земельні ділянки, які були відчужені на користь ОСОБА_2 є земельними ділянками лісового фонду, покриті лісовою рослинністю, які у 2003 році протаксовані та мають відповідні таксаційні характеристики. (зазначене підтверджується листом Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 26.11.2014 року № 02-868, актом перевірки Головного управління Держкомзему у Київській області від 28.02.2012 року № А45/01, викопіюванням з чергового кадастрового плану Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району).

В подальшому, без урахування вищевикладеного, розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.2003 року № 746 «Про передачу земельних ділянок у власність» затверджено технічну документацію зі складання державних актів на право приватної власності на землю громадянам в межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району та передано у приватну власність земельні ділянки 41-му громадянину України, згідно додатку, для ведення особистого селянського господарства загальною площею 41,046 га, про що останнім видано державні акти на право власності на землю.

Треті особи ,які не заявляють самостійних вимог у даній справі отримала державні акти на право власності, а саме:

ОСОБА_3 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії НОМЕР_1 від 30.12.03),

ОСОБА_4 (державний акт на право власності на землю площею 1,001 га серії НОМЕР_2 від 30.12.03),

ОСОБА_5 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії НОМЕР_3 від 30.12.03),

ОСОБА_6 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії НОМЕР_41від 30.12.03),

ОСОБА_12 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії НОМЕР_5 від 30.12.03),

ОСОБА_8 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії НОМЕР_6 від 30.12.03),

ОСОБА_9 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії НОМЕР_7 від 30.12.03),

ОСОБА_10 (державний акт на право власності на землю площею 1,000 га серії НОМЕР_8 від 30.12.03),

ОСОБА_11 (державний акт на право власності на землю площе 1,001 га серії НОМЕР_9 від 30.12.03).

У подальшому,вищевказані громадяни , на підставі договорів купівлі-продажу від

09 березня 2006 року за №№ 716, 681, 691, 692, 695, 717, 686, 758, 764 відчужили земельні ділянки загальною площею 9,0030 га на користь ОСОБА_2, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру правочинів( т.1 а.с. 50-89) .

На підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу від 09 березня 2006 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 9,0030 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, серії НОМЕР_10, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_13, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів від 25.03.06 № 1591.( т.1 а.с. 115-116)

В подальшому, рішенням Старобезрадичівської сільської ради 4 сесії 5 скликання від 18.08.2006 року № 93 (підпункт 2 додатку до пунктів 1-3 рішення) цільове призначення земельної ділянки ОСОБА_2 змінено з особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, про що останньому видано Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_11 від 25.10.2006 року, кадастровий номер земельний ділянки НОМЕР_13.( т.1 а.с. 113-114)

Відповідно до договору іпотеки від 29.12.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Європейський газовий банк» було укладено договір іпотеки земельної ділянки площею 9,0035 га, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_42 від 25.10.2006 року, на забезпечення Кредитного договору №85-180208 від 18.02.2008 року укладеного між ТОВ «Видавничий дім «Інтегра» та ПАТ «Європейський газовий банк».( т.1 а.с 188-190)

Згідно висновків про оціночну вартість земельних ділянок загальною площею 9,0030 га, які належать на праві власності ОСОБА_2, їх ринкова вартість становить 958 500 грн.( т.1 а.с. 109-110)

Як видно з матеріалів справи, а саме з матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_13, розробленого ТОВ «Науково-виробнича компанія «Горизонт», що їх відведення передбачалось за рахунок земель сільськогосподарського призначення ( т.1а.с. 108).

Судом першої інстанції встановлено, що земельні ділянки, які передбачалось відвести вищевказаним громадянам відносились до категорії земель лісового фонду та перебували у користуванні ДП «Київське лісове господарство».

Так, з листів Головного управління Держземагенства у Київській області від 25.11.2014 року, Державного підприємства «Київське лісове господарство» від 26.11.2014 року № 02-868 земельні ділянки, які перебувають у власності ОСОБА_2 знаходяться на території земель лісогосподарського призначення лісового фонду Козинського лісництва квартал 110.( т.1 а.с. 40,43-44)

Вказане, також підтверджується викопіюваннями з планшету матеріалів лісовпорядкування 2003 року, з корегування проекту формування та встановлення меж Старобезрадичівської сільської ради, із чергового кадастрового плану Старобезрадичівської сільської ради та викопіювання з карти території Старобезрадичівської сільської ради.

Вищезазначене, також, підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 28.02.2012 року № 45/01, складеним державними інспекторами контролю за використанням та охороною земель Управління Держземінспекції Головного управління Держкомзему у Київській області ОСОБА_14 та ОСОБА_15.( т.1а.с. 26-35)

Відповідно до акту, за документами та матеріалами, наданими Управлінням Держкомзему в Обухівському районі, даними Геодезичної інформаційної системи управління, матеріалами наданими ДП «Київліс» встановлено, що спірні земельні ділянки повністю або частково накладаються на землі лісового фонду (квартал 110 Козинського лісництва, виділи 13-20).

З огляду на викладене, висновок суду ,що державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 9,0030 га, виданий на ім'я ОСОБА_2 підлягає визнанню недійсним є вірним .

Відповідно до ст. 6 Лісового кодексу України всі ліси в Україні є власністю держави. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному земельним та цим кодексами.

Відповідно до ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

Частиною першою ст. 57 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5, 7, 10 ст. 151 Земельного кодексу України особи, зацікавлені у вилученні (викупі), виборі земельних ділянок, зобов'язані погодити з власниками землі і землекористувачами та органами державної влади або органами місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, розміри земельних ділянок, передбачені для вилучення (викупу), умови їх вилучення (викупу), а також розміри земельної ділянки, передбачені для її передачі (надання), умови її передачі (надання) з урахуванням комплексного розвитку території, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх об'єктів та умови проживання населення і охорону довкілля.

Вибір місця розташування земельних ділянок здійснюють відповідні сільські, селищні, міські, районні, обласні ради, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, Кабінет Міністрів України відповідно до їх повноважень щодо вилучення та передачі (надання) цих ділянок.

Особи, зацікавлені у вилученні (викупі) земельних ділянок, звертаються із заявою (клопотанням) про вибір місця розташування земельних ділянок до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації. Клопотання щодо вибору місця розташування земельних ділянок за рахунок земель, вилучення (викуп) яких провадиться Кабінетом Міністрів України та Верховною Радою Автономної Республіки Крим, подаються відповідно до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

До заяви (клопотання) додаються: а) обґрунтування необхідності вилучення (викупу) та/або відведення земельної ділянки; б) позначене на відповідному графічному матеріалі бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами; в) засвідчена нотаріально письмова згода землекористувача (землевласника) на вилучення (викуп) земельної ділянки (її частини) із зазначенням розмірів передбаченої для вилучення (викупу) земельної ділянки та умов її вилучення (викупу); г) копія установчих документів для юридичних осіб, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування згідно із своїми повноваженнями розглядає заяву (клопотання) і в тижневий строк з дня її реєстрації направляє її копії на розгляд територіальних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органів містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронних і санітарно-епідеміологічних органів, а також до відповідних територіальних органів виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду).

Зазначені органи протягом трьох тижнів з дня одержання заяви (клопотання) надають відповідній сільській, селищній, міській, районній, обласній раді чи Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевій державній адміністрації висновок про можливість відведення земельної ділянки для цілей, зазначених у заяві (клопотанні), граничні розміри земельної ділянки та її площу, склад угідь земель, вимоги щодо відведення земельної ділянки.

Перевіркою встановлено, що Київським обласним управління лісового та мисливського господарства та ДП «Київське лісове господарство» погодження про можливість вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення загальною площею 9,0030 га в кварталі 110 Козинського лісництва, виділах 13-20 ДП «Київське лісове господарство» ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, не надавались.

Таким чином, з державної власності без згоди Київського обласного управління лісового та мисливського господарства та згоди землекористувача ДП «Київське лісове господарство», незаконно вибули вказані земельні ділянки шляхом прийняття оскаржуваного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 29.12.03 № 746 та виготовлення оспорюваних державних актів на право власності на земельні ділянки, чим порушено інтереси держави.

Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

За змістом ст.3 Земельного кодексу України, земельні відносини, що виникають зокрема, при використанні лісів, регулюються цим Кодексом. Інші нормативні акти застосовуються у випадку, якщо вони не суперечать останньому.

За загальним правилом, визначеним у ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Єдиний можливий такий випадок, передбачений ч. 2 ст. 56 даного Кодексу, згідно якої громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.

В той же час, ч. 1 ст. 57 даного Кодексу, передбачено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель лісогосподарського призначення у власність громадянам та юридичним особам законодавство не містить.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції , що оспорювані розпорядження прийняті всупереч вимогам ст.ст. 56, 84 Земельного кодексу України, оскільки ними передано у власність землі, які заборонено передавати у власність та тим самим змінено їх цільове призначення із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського.

Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

За таких умов технічна документація із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність вищевказаним громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Старобезрадичівської сільської ради Обухівського району Київської області не підлягала затвердженню розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації, як така, що не відповідає вимогам і нормам земельного та лісового законодавства України.

Допущено порушення вимог законодавства і при зміні цільового призначення спірних земельних ділянок, а саме порушено порядок зміни цільового призначення земельних ділянок.

Згідно ст. 207 ЗК України, відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом.

В порушення вимог ст. 207 Земельного кодексу України втрати лісогосподарського виробництва у зв'язку з вилученням лісових земель для нелісогосподарських потреб не нараховувались та не сплачувались.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Прийняття оспорюваного розпорядження суперечить принципам діяльності, встановлених ст. 3 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», а саме законності, верховенства права, є недоцільним, неефективним та в цілому таким, що не сприяє підвищенню авторитету органів виконавчої влади.

Таким чином, оспорюване розпорядження прийняте Обухівською районною державною адміністрацією в порушення ст.ст. 6,14,19 Конституції України, ст.ст. 20, 21, 57, 116, 118, 122, 149, 207 Земельного кодексу України, ст.ст. 27, 31, 57 Лісового кодексу України, ст.ст. 3, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

Згідно з ч. 3 ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. А згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною 3 статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, ДП «Київське лісове господарство», відповідно до вимог ст. 388 ЦК України має право вимагати від добросовісного набувача, а саме ОСОБА_2 як у особи, у власності якого перебуває на даний час спірні земельні ділянки та повернення вказаних земельних ділянок.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Враховуючи, що спірні земельні ділянки вибули з власності держави поза волею користувача та в порядку безкоштовної приватизації відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України а в подальшому відчужені за договорами купівлі-продажу відповідачу ОСОБА_2, висновок суду про достатність правових підстав для витребування їх з незаконного володіння відповідачів на користь ДП «Київське лісове господарство» на підставі ст. ст. 387, 388, 396 Цивільного кодексу України є вірним.

Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Зважаючи на те, що відповідачем ОСОБА_2 спірний державний акт на право власності на земельну ділянку був зареєстрований у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення можливо лише шляхом визнання недійсним цього державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації державного акту та витребування земельної ділянки на користь держави.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, вирішення питань державного управління у сфері, зокрема, охорони навколишнього природного середовища та природокористування.

До основних повноважень Кабінету Міністрів України відповідно згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» у сфері охорони навколишнього природного середовища належить здійснення в межах своїх повноважень державного управління у сфері охорони та раціонального використання землі, її надр, водних ресурсів, рослинного і тваринного світу, інших природних ресурсів.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Так, згідно ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад

1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Всупереч вищезазначених вимог Закону, з перевищенням наданих Обухівській районній державній адміністрації повноважень, останньою , з порушенням порядку вилучення та встановлення цільового призначення земельних ділянок, незаконно вилучено з державної власності земельну ділянку лісового фонду загальною площею 9,0030 га в кварталі 110 Козинського лісництва, виділах 13-20 ДП «Київське лісове господарство» та передано третім особам у справі для нелісогосподарських потреб та видані державні акти на право власності на земельні ділянки лісового фонду загальною площею 9,0030 га для сільськогосподарських потреб.

З вищевказаних підстав, вірним є висновок суду ,що підлягає визнанню недійсним та скасуванню рішення Старобезрадичівської сільської ради від 18.08.06 № 93 (підпункт 2 додатку до пунктів 1-3 рішення), яким цільове призначення земельної ділянки ОСОБА_2 змінено з особистого селянського господарства на землі для будівництва та обслуговування жилого будинку, про що останньому видано Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_11 від 25.10.06, кадастровий номер земельний ділянки НОМЕР_13.

Висновок суду про відсутність підстав для застосування строку позовної давності є вірним .

Так , Верховний Суду України у справі 6-178цс15 від 01 липня 2015 року зробив правовий висновок про те , що за змістом ст..ст. 256,261 ЦК України позовна давність є пред»явлення позову як безпосередньо особою , право якої порушене , так і тими суб»єктами , які уповноважені звертатися до суду із позовом в інтересах іншої особи -носія порушеного права ( інтересу) .При цьому як у випадку пред»явлення позову самою особою, право якої порушене , так і в разі пред»явлення в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного самого моменту ; коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу , яка його порушила . Прокурор , який бере участь у справі , має обов»язки і користується правами сторони , крім права укладення мирової угоди. Таким чином , положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Ні суду першої інстанції , ні суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, що Прокуратура Київської області, як орган який подав дану позову заяву знала чи могла дізнатися про наявність оскаржуваних рішень до 2012 року, а відтак твердження апелянта про пропуск строку позовної давності є безпідставними.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов вірного висновку про задоволення позову ,тому колегія суддів , відповідно до ст. 303 ЦПК України , перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог , заявлених у суді першої не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308, 313- 315, 317,319 ЦПК України , колегія суддів , -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Європейський газовий банк» - відхилити .

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 червня 2015 р. -

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді