У Х В А Л А

9 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

встановила:

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 3 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2015 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 3 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі 200 грн щомісячно від дня пред'явлення позову і довічно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд ухвали суду касаційної інстанції ОСОБА_4 просить скасувати рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 15 липня 2015 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2015 року та залишити в силі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 3 червня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 202 СК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позову, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції виходив із того, що позивачка потребує постійного пожиттєвого медикаментозного лікування, а не періодичного лікування, будинок в якому проживає відповідачка належить на підставі договору дарування житлового будинку від 11 лютого 2012 року її сину ОСОБА_6, а матеріали справи не містять відомостей про те, що у її власності перебуває інше майно, що може приносити їй дохід. Окрім того, керуючись ухвалою Верховного Суду України від 14 жовтня 2009 року, суд прийшов до висновку, що наявність можливості отримання матеріальної допомоги від інших дітей враховується лише при визначенні розміру стягнень і не є підставою для відмови в задоволенні позову.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року суд касаційної інстанції виходив із того, що позивач не довела обставини на які посилалась як на обґрунтування своїх вимог, зокрема потреби в отриманні матеріальної допомоги, обов'язок з доведення яких лежить на останній. Та необхідності отримання її саме від відповідача за умови наявності інших повнолітніх дітей, то висновок апеляційного суду про те, що позивач потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання матері, є помилковим та суперечить приписам статті 202 СК України.

Порівняння вищенаведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко