У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2015 Справа №607/18221/15-ц

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Сливка Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права на частку у спільній сумісній власності та визнання недійсним договору дарування.

Одночасно з поданням позову позивачем подана заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру № 25, що знаходиться в м. Тернополі по вул. Л. Українки, 13, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2. В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на те, що не накладення арешту на квартиру може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач ОСОБА_2 має намір здійснити продаж квартири № 25, що знаходиться в м. Тернополі по вул. Л. Українки, 13.

Дослідивши подану заяву, суддя приходить до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи неподання заявником будь-яких доказів в підтвердження його тверджень, суд не вбачає за можливе вжити заходів забезпечення позову.

Окрім цього, із змісту поданої заяви не можливо встановити відносно якого позову заявник просить вжити заходи забезпечення, оскільки в даній заяві позивач просить вжити заходи забезпечення за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири від 28 жовтня 2014 року. Однак, в провадженні судді знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права на частку у спільній сумісній власності та визнання недійсним договору дарування.

З огляду на вказані обставини, суддя приходить до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210, 294 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Сливка Л.М.