У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М., Леванчука А.О., Парінової І.К.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 80 000 доларів США зі сплатою 14,5 % річних та строком повернення коштів до 18 червня 2018 року.

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором, 17 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 88267, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі щодо даного кредитного договору.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ОСОБА_5 станом на 1 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 1 986 368 грн 91 коп.

Враховуючи наведене, позивач ПАТ «Дельта Банк» просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі йому предмета іпотеки у власність та визнання права власності на зазначену квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, у задоволенні ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої (апеляційної) інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судом було встановлено, що 17 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого, банк надав позичальнику ОСОБА_5 кредит у сумі 80 000 доларів США зі сплатою 14,5 % річних та строком повернення до 18 червня 2018 року (а. с. 7-14).

У забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором, 17 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 88267, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю на праві власності (а. с. 21-23).

Судом також встановлено, що 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги, зокрема, за кредитним договором № 0 від 17 червня 2008 року та договором іпотеки № 88267 від 17 червня 2008 року (а. с. 28-29).

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ОСОБА_5 станом на 1 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 1 986 368 грн 91 коп.

Встановивши вищезазначені обставини у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на відсутність укладення між сторонами окремого договору, яким встановлено умови щодо передачі іпотекодержателю іпотекодавцем майна у власність в рахунок погашення зобов'язань за кредитним договором, а тому у позивача право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки відсутнє.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 4.3 договору іпотеки 17 червня 2008 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, передбачено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зокрема, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передачі ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Установлено, що 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта-Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги, зокрема, і за кредитним договором № 0 від 17 червня 2008 року та договором іпотеки від 17 червня 2008 року.

Суди у порушення цих норм та ст. ст. 509, 512 ЦК України дійшли передчасного висновку про відсутність у позивача права на звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки та без належного врахування правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 грудня 2013 року, у справі № 6-124цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Також суди не надали належної оцінки тому, що даний договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року нотаріально посвідчений, сторонами не оспорений, в установленому законом порядку його недійсність не встановлювалася.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.О. Дьоміна М.В. Демяносов В.М. Коротун А.О. Леванчук І.К. Парінова Головуючий Судді: