АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1782/К/15 суддя Ваврушак Н.М.
Категорія - 27 (I) Суддя-доповідач - Чорнобук В.І.
УХВАЛА

Іменем України

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів - Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.

при секретарі - Бевзі М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - Подолінний Роман Георгійович,

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 07.06.2006 року, ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 12 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_6 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення простроченої заборгованості за кредитом. Станом на 31.08.2014 року відповідач має заборгованість в сумі 16 704,81 грн. яка складається з: 7 432,42 грн. - заборгованість за кредитом; 8 000,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 771,66 грн. - штраф (процентна складова). Вказану заборгованість позивач просив суд стягнути з відповідача, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість в сумі 16 704,81 грн., яка складається з: 7 432,42 грн. - заборгованість за кредитом; 8 000,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 771,66 грн. - штраф (процентна складова) та судовий збір 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог. Зокрема, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач у заяві про отримання кредиту вказав, що він ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, а не з Умовами та правилами надання банківських послуг, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Умови надання банківських послуг не містять положень відносно того, що банк має право змінювати розмір процентної ставки та розмір кредитного ліміту в односторонньому порядку, так як і не містить положень про можливість нарахування штрафних санкцій. Дії позивача щодо збільшення в односторонньому порядку кредитного ліміту є по суті правочином, який є нікчемним, оскільки він укладений без додержання письмової форми договору. Крім того, суд безпідставно не застосував до вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» трирічний строк позовної давності, оскільки кредит було видано на 3 роки, на той же строк видавалась і кредитна картка, тому терміном повернення кредиту слід вважати 07 червня 2009 року, а банк звернувся з позовом лише у вересні 2014 року. Посилання позивача на переривання строку позовної давності є безпідставними, так як зарахування грошових коштів на рахунок відповідача відбулось через термінал самообслуговування, але факт вчинення цієї дії саме відповідачем ОСОБА_2 не доведено.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити, представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Подолінного Р.Г., який просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду - залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору № б/н від 07.06.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.(а.с.9)

Кредитний договір складають заява, яка була підписана відповідачем, Умови надання банківських послуг (а.с.41-42), Привила користування платіжною карткою (а.с.97-99) та Тарифи Банку (а.с.106).

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 09.07.2015 року (а.с.68) та виписки по картковому рахунку відповідача (а.с.54-62,107-122), ОСОБА_2 був встановлений кредитний ліміт на картковий рахунок з 12.04.2007 року - 4 000 грн., з 27.12.2008 року - 3 250 грн., з 17.04.2009 року - 2 710 грн., з 16.06.2009 року - 2 600 грн., з 21.08.2009 року - 2 400 грн., з 15.09.2009 року - 2 220 грн., з 21.10.2009 року - 2 050 грн., з 11.06.2010 року - 4 000 грн., з 23.11.2010 року - 4 800 грн., з 19.04.2011 року - 12 500 грн., з 28.10.2011 року - 10 880 грн., з 29.02.2012 року - 10 370 грн., з 03.05.2012 року - 9 550 грн., з 04.10.2012 року - 7 440 грн.

Також з виписки по картковому рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1 (а.с.54-62,107-122) вбачається, що останній раз відповідач отримував грошові кошти з кредитного рахунку 25.11.2011 року у розмірі 200 грн., а здійснював останнє погашення заборгованості по кредитному договору - 28.07.2012 року у розмірі 600 грн.

В порушення умов вказаного кредитного договору ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання в повному обсязі не виконував, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 31.08.2014 року в загальному розмірі складає 16 704,81 грн., з яких: 7 432,42 грн. - заборгованість за кредитом; 8 000,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 771,66 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості наданим ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». (а.с.5-8)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 704,81 грн., яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів. Щодо заяви представника відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд першої інстанції вважав, що строк позовної давності банком не було пропущено, оскільки він перервався погашенням відповідачем заборгованості по кредиту 28.07.2012 року, що свідчить про визнання ним свого боргу.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Підписавши 07.06.2006 року заяву-позичальника (а.с.9), відповідач ОСОБА_2 зазначив, що він ознайомлений та згоден з Умовами надання банківських послуг, які затверджені наказом позивача №С-89 від 24.05.2005 року (далі - Умови) (а.с.41-42, 100-102), Правилами користування платіжною карткою (а.с.97-99) та Тарифами Банку (а.с.106) і вказав, що зазначені документи разом з заявою складають між ним та позивачем кредитний договір.

Згідно п. 6.5 Умов позичальник зобов'язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами Банку.

Відповідно до заяви-позичальника, базова ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору складає 3% на місяць із розрахунку 360 днів на рік, тобто 36 % річних суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з п.5.2 Умов, Банк має право в односторонньому порядку, без попереднього повідомлення клієнта, встановити на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки, з наступною зміною його розміру відповідно до кредитної історії. Крім того, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, з обов'язковим повідомленням клієнта. Якщо протягом 30 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. (п.5.3 Умов)

Положеннями п. 5.3.2 Правил користування платіжною карткою передбачено, що при виникненні перевитрат платіжного ліміту або порушення строку погашення кредитного ліміту клієнту нараховуються підвищена плата у відповідності з діючими Тарифами Банку.

З Тарифів банку (а.с.106) вбачається, що розмір відсоткової ставки на прострочену заборгованість, що нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів на рік, складає 6,0 % на місяць, тобто 72% на рік.

Таким чином, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що Умови надання банківських послуг не містять положень відносно того, що банк має право змінювати розмір процентної ставки та розмір кредитного ліміту в односторонньому порядку, оскільки право позивача на нарахування підвищеної відсоткової ставки на заборгованість по кредиту та зміну розміру кредитного ліміту передбачено п.5.2, 5.3 вказаних Умов та п.5.3.2 Правил користування платіжною карткою, з якими відповідач погодився у заяві-позичальника, факт підписання якої ним не оспорюється. Крім того, як вбачається з виписки по картковому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_2 у період з 20.07.2006 року по 25.11.2011 року постійно користувався грошовим коштами із встановленого йому кредитного ліміту та не заперечував проти збільшення його розміру, тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що дії позивача щодо збільшення в односторонньому порядку кредитного ліміту є по суті правочином, який є нікчемним, оскільки він укладений без додержання письмової форми договору.

Положеннями п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг, які були пізніше затверджені головою правління ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.10-15), передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Тому посилання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ту обставину, що умови надання банківських послуг не містять положень про можливість нарахування штрафних санкцій, також не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки п.5.3 Умов передбачена можливість позивача змінювати умови обслуговування рахунків, а вищевказаний п.8.6 Умов і правил надання банківських послуг, які були пізніше затверджені головою правління ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» містить положення щодо можливості нарахування банком штрафних санкцій за порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного не застосування судом до вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» трирічного строку позовної давності, оскільки кредит було видано на 3 роки, на той же строк видавалась і кредитна картка, тому терміном повернення кредиту слід вважати 07 червня 2009 року, а банк звернувся з позовом лише у вересні 2014 року, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Нормою ч.3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надав до суду заперечення проти позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.48-50), в яких просив застосувати позовну давність до позовних вимог банку про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, процентами та штрафами.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

З виписки по кредитному рахунку відповідача НОМЕР_1 (а.с.54-62,107-122) вбачається, що ОСОБА_2 здійснив останнє погашення заборгованості по спірному кредитному договору 28.07.2012 року у розмірі 600 грн., що свідчить про визнання ним свого боргу перед позивачем та перериває строк позовної давності в силу положень ч.1 ст.264 ЦК України. Таким чином, колегія суддів вважає, що суд, врахувавши дійсні обставини справи, дійшов правильного висновку про те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не пропустив 3 річного строк для звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки мало місце переривання строку позовної давності, у зв'язку з вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком.

Вирішуючи питання щодо 3 річного строку дії кредитної картки, колегія суддів проаналізувавши обставини справи та наявні у справі докази, зокрема виписку з карткового рахунку відповідача НОМЕР_1, з якої вбачається, що ОСОБА_2 здійснював зняття грошових коштів і відповідно погашення заборгованості, в тому числі за допомогою банкоматів, і після закінчення строку дії картки 07 червня 2009 року, тобто позивач після закінчення строку дії картки видавав боржнику нові грошові кошти, а відповідач відповідно здійснював погашення заборгованості по спірному кредитному договору.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що кредитна картка ОСОБА_2 перевипускалась та відповідно відповідачу для отримання нових грошових коштів була видана нова кредитна картка до кредитного рахунку НОМЕР_1, оскільки положеннями п.4.7 зазначених Умов банк зобов'язаний продовжити строк дії картки з новою датою закінчення строку дії, за наявності коштів у межах платіжного ліміту на відповідному картковому рахунку для оплати послуг по виконання розрахункових операцій по картковому рахунку. Таким чином, колегія суддів вважає, що кредитні правовідносини між сторонами продовжувались, і після закінчення строку дії першої картки 07 червня 2009 року.

Колегія суддів критично ставиться до посилань представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на те, що позивачем не доведено факту здійснення погашення кредиту саме відповідачем, так як зарахування грошових коштів на рахунок відповідача відбулось через термінал самообслуговування, оскільки п.6.8 вищевказаних Умов зобов'язує саме відповідача виживати заходи щодо попередження втрати (викрадення) картки, ПІН коду або інформації, нанесеної на картку і магнітну стрічку, або щодо їх незаконного використання. Крім того, в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції відповідачем і його представником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сплата коштів 28.07.2012 року у розмірі 600 грн. для погашення заборгованості відповідача по спірному кредитному договору була здійснена іншою особою.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Перевіривши правильність розрахунку заборгованості за договором №б/н від 07.06.2006 року (а.с. 5-8), який було надано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», колегія суддів погоджується з ним і приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_6 станом на 31.08.2014 року має заборгованість перед позивачем за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 16 704,81 грн., з яких: 7 432,42 грн. - заборгованість за кредитом; 8 000,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 771,66 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 отримав кредитні кошти згідно договору № б/н від 07.06.2006 року, належним чином зобов'язання перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не виконав, то суду першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в повному обсязі.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: