Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Бова Тетяна Вікторівна, про визнання заповіту недійсним

за касаційною скаргою ОСОБА_4, до якої приєдналася Бова Тетяна Вікторівна, на рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся - ОСОБА_6 Після смерті бабусі залишилося спадкове майно, яке складається із 67/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1. Після звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини він дізнався про наявність заповіту, відповідно до якого ОСОБА_6 на випадок смерті все своє майно заповіла ОСОБА_4

Зазначав, що такий заповіт є недійсним, оскільки в останні роки життя ОСОБА_6 страждала на захворювання: загальний атеросклероз, кардіосклероз, дисциркуляторну енцефалопатію, які відносяться до психічних захворювань.

Позивач, посилаючись на положення ст. ст. 203, 215, ч. 1 ст. 225 ЦК України, просив визнати заповіт від 25 лютого 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бовою Т.В. на ім'я ОСОБА_4, недійсним.

В подальшому, позивач, посилаючись на те, що після ознайомлення з висновками експертизи та дізнавшись про неможливість встановити наявність у померлої психічних розладів, змінив підстави позову, виключивши ст. 225 ЦК України, зазначивши, що заповіт від 25 лютого 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бова Т.В. на ім'я ОСОБА_4, складений із порушенням вимог закону щодо його форми та порядку посвідчення.

Вказував на те, що у ході розгляду справи, ознайомившись із заповітом на ім'я відповідача, дізнався, що заповіт було підписано не спадкодавцем, а іншою особою, у зв'язку з тим, що його баба ОСОБА_6 начебто через поганий зір не мала змоги прочитати заповіт та підписати його. Дана обставина не відповідає дійсності, оскільки спадкодавець мала здатність читати і писати.

Позивач зазначав, що заповіт складений з порушенням вимог закону та просив визнати оспорюваний заповіт недійсним.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 липня 2015 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано недійсним заповіт від 25 лютого 2013 року, складений ОСОБА_6, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінськогоміського нотаріального округу Київської області Бовою Т.В.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, до якої приєдналася Бова Т.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції, прийнявши позовну заяву із зміненими підставами позову та розглянувши її, ухвалив рішення без врахування змінених підстав позову. Рішення суду першої інстанції не містить мотивів, за яких суд вважав необґрунтованим, недоведеним змінений позов. За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина на 67/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до заповіту від 25 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бовою Т.В., ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_4 Заповіт посвідчувався при свідках та підписувався іншою особою (не заповідачем) у зв'язку із неможливістю заповідача особисто підписати заповіт через вади зору (зазначається у тексті заповіту).

До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернувся позивач ОСОБА_3 як спадкоємець за законом (онук) та відповідач ОСОБА_4 у порядку спадкування за заповітом.

Уточнивши підстави позову, ОСОБА_3 заперечив дійсність вказаного заповіту, посилаючись на те, що для підпису заповіту ОСОБА_6 не потребувала допомоги інших осіб, оскільки не мала проблем із зором.

За змістом ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону).

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, змістом ч. 2 якої визначається, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він

підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Згідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до вимог ст. 1248 ЦК України щодо посвідчення заповіту нотаріусом, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем

власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

За змістом п. п. 1.8. Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства

юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Повно та всебічно дослідивши факти, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін щодо недійсності заповіту, оцінивши у відповідності до вимог процесуального закону здобуті докази, апеляційний суд дійшов висновку про те, що текст заповіту містить суперечливі дані щодо можливості заповідача прочитати та підписати заповіт, обставин вади зору заповідача, які унеможливили особистий підпис у заповіті, не встановлено.

Таким чином, заповіт ОСОБА_6 складений із порушенням вимог закону щодо його форми. Крім того, заповіт підписаний від імені заповідача іншою особою ( у заповіті вказано ОСОБА_7, про встановлення особи та дієздатності якого у заповіті не зазначається у порушення вимог Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5 (Форма № 49. Посвідчувальний напис на заповіті від імені особи, яка не може підписатись власноручно внаслідок фізичної вади, хвороби тощо).

За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про недійсність оспорюваного заповіту. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки доказів.

Не можна прийняти й доводи касаційної скарги про те, що рішення апеляційного суду ухвалено неналежним складом суду. Із матеріалів справи вбачається, що у написанні складу суду у повному тексті рішення була допущена описка, яка виправлена ухвалою суду від 22 липня 2015 року (том 2 а.с.78,79,93-94).

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4, до якої приєдналася Бова Тетяна Вікторівна, відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко