АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8718/15 Справа № 204/5070/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

18 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року по справі за позовом Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що надає теплову енергію за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим, був відкритий особовий рахунок №154-7068077 на ім»я ОСОБА_2. У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, однак оплату за послуги не здійснювали з 01.12.2011 року по 30.04.2014 року, у зв'язку з чим утворилсь зборгованість. Не зважаючи на попередження, відповідачі відмовляються добровільно погасити заборгованість. Тому позивач просив солідарно стягнути з відповідачів суму боргу по оплаті за теплопостачання у розмірі 5439,24 грн. та судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Міського комунального підприємства «Дніпропетровські міські теплові мережі» заборгованість по оплаті за теплопостачання за період з 01.12.2011 року по 30.04.2014 року у сумі_5439,24_грн.; стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі по 81,2 грн., з кожного.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Згідно пояснень відповідачки ОСОБА_2, члени її сім»ї чоловік ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 в судове засідання не з»явились через зайнятість, про слухання справи повідомлені належним чином, що стверджується журналом та звукозаписом процесу суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2005 року, що стверджується відповідною інформаційною довідкою (а.с. 121 - 122). Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є, відповідно, чоловіком та сином відповідачки ОСОБА_2, що стверджується довідкою про склад сім»ї та копією паспорта відповідачки, а також визнано відповідачкою у судовому засіданні апеляційного суду (а.с. 7, 124 125). Всі вищевказані особи зареєстровані та проживають у ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується довідкою про склад сім»ї, адресними довідками та визнано відповідачкою ОСОБА_2 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції (а.с. 7, 23 25).

Судом встановлено, що позивачем надаються послуги з теплопостачання до квартири АДРЕСА_2, у зв'язку з чим на відповідачку було оформлено особовий рахунок №154-7068077 та нараховувалася вартість таких послуг.

Колегія звертає увагу, що відповідачкою визнано факт отримання від позивача послуг теплопостачання, зауважень щодо якості отримуваних послуг не зазначено. Крім того, відповідачкою пояснено, що із заявами про відключення її квартири від теплопостачання вона до позивача не зверталась. Викладене стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Місцевим судом обгрунтовано встановлено, що за період з 01.12.2011 року по 30.04.2014 року відповідачі мають заборгованість за теплопостачання перед позивачем у розмірі 5439,24_грн., що стверджується представленим позивачем детальним розрахунком, який долучений до матеріалів справи (а.с. 3, 6).

Вказаний розрахунок заборгованості є правильним, обґрунтованим, оскільки здійснений виходячи із кількості зареєстрованих у квартирі осіб, відсутності відповідних лічильників у період з 01.12.2011 року по 30.04.2014 року, розміру опалювальної площі квартири, встановлених тарифів та з урахуванням Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, з відповідними змінами та доповненнями.

Виходячи з викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку, що між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, з відповідними змінами та доповненнями.

Відповідо до положень ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

При цьому відсутність договору не є підставою не сплачувати за надані та спожиті послуги (ст. 11 ЦК України), що підтверджено обов'язковою для судів правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 30 жовтня 2013 року № 6-59 цс 13.

Відповідно п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

За правилами ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Колегія звертає увагу, що позивач вимагає стягнення оплати за спожиту теплову енергію саме за той період коли власником квартири АДРЕСА_2 є відповідачка.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Виходячи з викладеного, враховуючи невиконання відповідачами належним чином обов»язку щодо оплати послуг позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь позивачазаборгованості по оплаті за теплопостачання за період з 01.12.2011 року по 30.04.2014 року у сумі_5439,24_грн.

В мотивувальній частині оскаржуваного рішенні місцевим судом наведене детальне правильне обґрунтування дотримання позивачем трирічного строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді