Справа № 361/9876/14ц Головуючий у І інстанції Петришин Н.М.
Провадження № 22-ц/780/3772/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 42 17.08.2015

РІШЕННЯ
Іменем України

17 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Волохова Л.А., Коцюрби О.П., із участю секретаря Говорун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління про визнання права користування житлом та зобов`язання видати ордер,

В С Т А Н О В И Л А :
05 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, де, із внесеними змінами та уточненнями, просив визнати за ним право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача видати йому ордер на вказане житлове приміщення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в період з 04.11.1981 року по 12.09.2007 року проходив військову службу за контрактом на посадах сержантського складу у Збройних Силах України.

Має 26 років вислуги на військовій службі, а 12.09.2007 року звільнений із військової служби у запас за пунктом 85 підпункту «б» ( за досягненням граничного віку) Положення про проходження військової служби солдатами, сержантами і старшинами ЗСУ та виключений зі списків особового складу наказом №151 командира в/ч НОМЕР_1 від 12.09.2007 року.

Зазначає, що під час проходження військової служби у місті Бровари Київської області поставлений на квартирний облік у Броварському ОМВК з 01.07.2003 року і на даний час має право на позачергове отримання житлового приміщення.

Зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 та проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 ).

На даний час відповідач оспорює його право проживання у зазначеному жилому приміщенні і відмовляється укласти з ним відповідні угоди.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління видати ОСОБА_1 ордер на право зайняття жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Київське квартирно-експлуатаційне управління подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення матеріального та процесуального права при його ухваленні.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при постановленні рішення судом першої інстанції не взято до уваги те, що ОСОБА_1 заселено в казарму, переобладнану під житлове приміщення, як військовослужбовця військової частини на час служби в Збройних силах України.

На даний час позивач не перебуває ні в трудових, ні в службових відносинах з Міністерством оборони.

Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

Суд, з`ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, позивач у період з 11.11.1981 року по 12.09.2007 року проходив військову службу у Збройних Силах України, ( а.с. 11 т. 1 ).

Наказом №75 командира військової частини НОМЕР_1 від 12 серпня 2003 року ОСОБА_1 із сім`єю заселено у кімнату №6 казарми військової частини НОМЕР_2 , переобладнаної під заселення військовослужбовців ( а.с. 51 т. 1 ).

Рішенням №573 виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 08.11.2011 року об`єктам нерухомого майна на території Броварського гарнізону в/м №201, зокрема, гуртожитку, надано адресу: АДРЕСА_4 ( а.с 53 ).

З 31.10.2003 року позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ( а.с. 55 т. 1 ).

Наказом №151 командира військової частини НОМЕР_1 від 12.09.2007 року сержанта контрактної служби ОСОБА_1 звільнено із військової служби у запас за пунктом 85 підпунктом «б» ( за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі ).

Згідно із наказом начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління за №125 від 27 грудня 2011 року розпочато обслуговування житлових будинків АДРЕСА_6 ( а.с. 17, 119 т. 1 ).

З приводу користування позивачем названим жилим приміщенням, проведення його оплати та реєстрації місця проживання ОСОБА_1 існує спір, який був, в т.ч. предметом судового розгляду ( а.с. 18, 19, 49, 56 т. 1 ).

Так, в квітні 2014 року ОСОБА_1 звертався до суду із позовом про визнання відмови Міністерства Оборони України в укладанні договору на проживання у спірному жилому приміщенні протиправною, зобов`язання укласти такий договір та видати йому ордер на проживання в зазначеній кімнаті гуртожитку в задоволенні яких позивачу відмовлено ( а.с. 75-79, 80-83 т. 1 ).

При цьому, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року, задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 і визнано недійсним та скасовано ордер №94 на жилу площу в гуртожитку, виданий 24 березня 2014 року Київським квартирно-експлуатаційним управлінням на ім`я ОСОБА_2 на право зайняття з сім`єю з 2-х чоловік кімнати АДРЕСА_1 ( а.с.93 т. 1, а.с. 100-103, 114-117 ).

Зазначеним рішенням місцевого суду встановлена правомірність вселення позивача до спірного жилого приміщення, користування ним та відсутність судових рішень щодо незаконності користування ОСОБА_1 кімнатою гуртожитку.

05 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління, який змінив та уточнив 23 лютого 2015 року ( а.с. 2-7, 141-145 т. 1 )

Відповідно, названі обставини, встановлені рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року, не потребують доказування у відповідності до положень ч. 3 ст. 61 ЖК України, оскільки рішення набрало законної сили і в справі приймають участь ті самі сторони.

А тому, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність визнання за позивачем права користування спірним приміщенням та ухвалив, з додержанням матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 127, 130 ЖК України і положень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", 310 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.ст. 8, 11, 58, 59, 60, 185, 212, 213, 215 ЦПК України, законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову в цій частині.

Тим паче, у справі відсутні будь-які правові підстави для виселення ОСОБА_1 із спірного житла і таких вимог відповідачем у ході розгляду справи не заявлено.

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції у зазначеній частині, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 129 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України від 21 вересня 1999 року, ст.ст. 61, 127, 128, 129 ЖК України, ст.ст. 212, 213 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони повністю спростовуються належними та допустимими доказами по справі.

Інші обставини, зазначені в апеляції, зокрема, про непроживання позивача у спірному приміщенні та проживання там його сина із сім`єю, належність житла до військового майна, яке переобладнано з цією метою, відсутність у ОСОБА_1 статусу військовослужбовця та правових підстав для проживання, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновок суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог про визнання за позивачем права користування ним, та не є, у даному разі, підставою для задоволення апеляційних вимог.

При цьому, доводи апелянта про непроживання позивача у спірному приміщенні та проживання там його сина із сім`єю, відсутність у ОСОБА_1 правових підстав для проживання, з точки зору суду другої інстанції, спростовуються рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року, ухвалами Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року.

Окрім цього, як правильно встановлено судом першої інстанції, позивач вселився до спірного жилого приміщення задовго до передачі гуртожитку на баланс відповідачу, де мешкає до цього часу.

Факт реєстрації ОСОБА_1 за іншою адресою та отримання ним раніше жилого приміщення, виходячи із правовідносин між сторонами, у даному випадку, правового значення не мають.

Відтак, підстав для скасування оскаржуваного рішення в зазначеній частині суд апеляційної інстанції не вбачає у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України, згідно положень якої не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

При цьому, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо решти задоволених позовних вимог, враховуючи наступне.

У відповідності до положень ст. 129 ЖК України і, зокрема, п. 5.3. «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом №737 Міністерства оборони України від 30.11.2011 року, на підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ ( КЕЧ ) району видає військовослужбовцю ( працівнику ) спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку ( додаток 26 ) ( далі - Спеціальний ордер ), який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. У разі якщо гуртожиток перебуває у віданні ( на балансі) навчального закладу, Спеціальний ордер видається керівником цього навчального закладу.

Спеціальний ордер видається не пізніше ніж протягом одного місяця з часу прийняття рішення про надання житлового приміщення.

Спеціальний ордер вручається військовослужбовцю ( працівнику ), на ім`я якого він виданий. Під час одержання Спеціального ордера пред`являються паспорти ( або документи, що їх замінюють ) усіх осіб, включених до Спеціального ордера, з відміткою про зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання та реєстрацію за місцем служби ( роботи ).

Під час вселення в надане жиле приміщення військовослужбовець ( працівник ) здає Спеціальний ордер до КЕВ ( КЕЧ ) району або навчального закладу, у віданні (на балансі) якого перебуває цей гуртожиток.

Спеціальний ордер дійсний протягом 30 днів.

Спеціальний ордер може бути визнаний недійсним відповідно до статті 59 Житлового кодексу Української РСР.

При цьому, жила площа в гуртожитках надається військовослужбовцям на час проходження служби в цьому населеному пункті рішенням КЕВ ( КЕЧ ) району за клопотанням командира військової частини ( п. 5.2. Інструкції …).

Київське квартирно-експлуатаційного управління рішення про надання спірного жилого приміщення позивачу, після прийняття 27 грудня 2011 року на баланс гуртожитку, не ухвалювала.

Відповідно, у відповідача відсутній обов`язок видати спеціальний ордер ОСОБА_1 на право зайняття жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1 .

Відтак, рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в позові на підставі ст. 309 ЦПК України, ст. 129 ЖК України за необґрунтованістю заявлених позовних вимог у цій частині.

За таких обставин, суд першої інстанції, у порушення зазначеної норми матеріального права помилково дійшов до переконання про обґрунтованість заявлених позовних вимог про зобов`язання Київського квартирно-експлуатаційного управління видати ОСОБА_1 ордер на право зайняття жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1 , зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, унаслідок чого ухвалив неправильне рішення по заявленим вимогам, порушуючи вимоги ст.ст. 212-213 ЦПК України.

Таким чином зазначені доводи апелянта щодо необхідності скасування цієї частини рішення, на переконання апеляційного суду, знайшли своє повне підтвердження.

Суд апеляційної інстанції, окрім цього, вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь Київського квартирно-експлуатаційного управління сплачений ним судовий збір у розмірі 121,80 грн. на підставі положень ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління задовольнити частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 квітня 2015 року, в частині зобов`язання Київського квартирно-експлуатаційного управління видати ОСОБА_1 ордер на право зайняття жилого приміщення в квартирі АДРЕСА_1 , скасувати і ухвалити за цими вимогами нове рішення про відмову в позові.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Київського квартирно-експлуатаційного управління судовий збір у розмірі 121,80 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді : Л.А. Волохов

О.П. Коцюрба