Справа № 175/3996/15-ц
Провадження № 2/175/1595/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Ювілейному цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» про поновлення на роботі та стягнення заподіяної моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

28 вересня 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою про поновлення на роботі та стягнення заподіяної моральної шкоди в якій просила ухвалити рішення, яким поновити їй, ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки він був пропущений з поважних причин: її хвороби та злочинної бездіяльності відповідача; поновити її, ОСОБА_1 на посаді менеджера ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» з моменту звільнення з роботи; стягнути з відповідача на її користь 250000 грн. в рахунок компенсації заподіяної їй моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що вона, ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком заснувала ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» у березні 2000 року. З листопада 2003 року по лютий 2009 року та з жовтня 2011 року по 02 лютого 2015 року вона працювала у ОСОБА_2 менеджером. 02 лютого 2015 року її було звільнено з роботи, а 17 квітня 2015 року рішенням загальних зборів TOB «Днепрспецремонт» виведено з числа учасників товариства. Про всі ці події вона випадково дізналася у травні 2015 року, оскільки з грудня 2014 року тяжко хворіє в результаті протиправних дій свого чоловіка. Після цього вона декілька разів, усно і письмово зверталася до відповідача з проханням надати їй наказ про звільнення, трудову книжку та провести зі нею кінцевий розрахунок, але їй було відмовлено, на її заяву головний бухгалтер товариства ОСОБА_3, на яку покладено обов'язки інспектора ВК, лише одного разу направила відписку. З її усних пояснень вона дізналася, що начебто її звільнили за прогул, хоча вона в товаристві в основному працювала дистанційно з дозволу адміністрації. Не дивлячись на той факт, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2015 року по справі № 904/5557/15 визнано не дійсним рішення загальних зборів учасників TOB «Днепрспецремонт» від 17.04.2015 року, її до цього часу не поновлено на попередній роботі. Незаконним звільненням їй заподіяна значна моральна шкода, яку вона оцінила у 250000 грн. Оскільки ні наказу про звільнення, ні трудової книжки їй до цього часу не видали, вона обґрунтовано вважає, що строк її звернення до суду підлягає поновленню, тому вона звернулася до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові.

Представники відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» за довіреністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суду подали заяву про застосування строку позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт», затвердженого протоколом загальних зборів учасників товариства № 11 від 04 липня 2013 року, державну реєстрацію якого проведено 04 липня 2013 року, номер запису 5027844, учасниками товариства є ОСОБА_7 з часткою у статутному капіталі 60%, ОСОБА_1 з часткою у статутному капіталі 40% (п. п. 1.2, 3.1).

Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами про поновлення її на роботі, свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 лютого 2015 року її було незаконно звільнено з посади менеджера ТОВ «Днепрспецремонт», де вона працювала з листопада 2003 року, а 17 квітня 2015 року рішенням загальних зборів TOB «Днепрспецремонт» виведено з числа учасників товариства.

Встановлено, що дійсно 17 квітня 2015 року відбулися загальні збори учасників ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» з наступним порядком денним: про звільнення з посади директора ТОВ «Днепрспецремонт» - ОСОБА_8; про призначення на посаду директора ОСОБА_9; про виключення учасника ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» ОСОБА_1 з товариства з відповідним перерозподілом часток та їх затвердженням;та про інше.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2015 року № 904/5557/15 (а.с.17-21), яке було залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16 листопада 2015 року (а.с.57-59), вищевказане рішення загальних зборів учасників ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» було визнане недійсним.

З даним позовом позивачка звернулася до суду 28 вересня 2015 року, про що свідчить штамп Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (а.с.3-5). Разом з тим, ОСОБА_1 у позовній заяві стверджує, що про звільнення її з посади вона випадково дізналася у травні 2015 року, однак такі твердження не відповідають фактичним обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 02 лютого 2015 року (дата звільнення ОСОБА_1Л.) обовязки директора ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» виконувала ОСОБА_8 (мати позивачки), що здійснювала заходи щодо виплати заробітної плати, відповідно до статуту ТОВ «Днепрспецремонт» та посадової інструкції директора. Що підтверджується наступними (наявними в матеріалах справи) документами: копією позовної заяви про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (ОСОБА_8 до ТОВ «Днепрспецремонт») від 15.07.2015 року, в якій ОСОБА_8 вказує, що вона з серпня 2002 року працювала директором ТОВ «Днепрспецремонт» за сумісництвом, основним місцем її роботи було ТОВ «Енергоспецстрой», а 17 квітня 2015 року рішенням загальних зборів ТОВ «Днепрспецремонт» її було звільнено з роботи (а.с.105-107); копією облікової картки ОСОБА_8 з Пенсійного Фонду України (Форма ОК-5) (а.с.108-112); копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.11.2015 року за №21466398 (станом на 02.02.2015 року), з якого вбачається, що ОСОБА_8 не тільки була директором, а й підписантом від ТОВ «Днепрспецремонт» (а.с.113-118).

Отже, суд дійшов висновку, що дата звільнення ОСОБА_1 припадала на період виконання обовязків у якості директора саме ОСОБА_8 й безпосередньо директор згідно із Статутом ТОВ «Днепрспецремонт» підписує накази про звільнення та інші документи. З урахуванням того, що ОСОБА_8 не було передано первинну, кадрову, фінансово-господарську документацію,про що свідчить Акт про відмову у підписанні акту прийому передачі документів (а.с.81), суд робить висновок, що саме ОСОБА_8 не вчинила дій необхідних для збереження наказу про звільнення ОСОБА_1 та трудової книжки позивачки та критично ставиться до доводів позивачки щодо неможливості отримання нею від відповідача копії наказу про звільнення та трудової книжки, оскільки на момент перебування ОСОБА_1 на посаді менеджера, директором товариства працювала її мати - ОСОБА_8, з якою ОСОБА_1 спілкується повсякденно та перебуває в добрих стосунках.

Положеннями ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Зазначені строки є нічим іншим, як спеціальними строками позовної давності. Ст. 256 Цивільного кодексу України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу, відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Стаття 233 КЗпП України запроваджує для звернення до суду щодо вирішення трудових спорів максимально скорочені строки, а саме:

для працівників у спорах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, очевидним є той факт, що строк для подання позовної заяви про поновлення на роботі пропущений позивачем без поважних причин. Матеріалами справи підтверджується обізнаність ОСОБА_1 хоч би і станом на 18.03.2015 року про її звільнення .

Окрім того, позивачка 16.07.2015 року (а.с.152-154) звернулася до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,що ще раз доводить відсутність її намірів звернутися до суду з позовом про поновлення на роботі у строки,встановлені КЗпП України та відсутність поважних причин пропуску строку позовної давності.

Отже, очевидним є те, що позивачем безпідставно пропущено строк для подання позовної заяви про поновлення на роботі .

Згідно із положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р., встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі вищевикладеного та зважаючи на те, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності, суд вважає, що є підстави застосування наслідків пропуску строку та вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Оскільки суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі,то не підлягають і задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди.

На підставі ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Таким чином, судовий збір підлягає віднесенню за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України,ст. 233, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Днепрспецремонт» про поновлення на роботі та стягнення заподіяної моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя : Озерянська Ж.М.