У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про зобов'язання виплатити кошти за договором банківського рахунку та неустойку, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 8 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 9 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом. Зазначали, що 11 червня 2012 року, 12 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» були укладені договори банківських рахунків із випуском платіжної картки. 13 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки. Посилаючись на те, що після закінчення строку дії зазначених договорів банк не повернув кошти, просили задовольнити позов.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 8 червня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» виплатити ОСОБА_3 2 548,92 доларів США за договором банківського рахунку. Зобов'язано публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» виплатити ОСОБА_4 3 115,49 доларів США та 10 689 грн 12 коп. за договорами банківських рахунків. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено за необгрунтованістю.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 9 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просять оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2012 року, 12 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» були укладені договори банківських рахунків із випуском платіжної картки. 13 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та відповідачем було укладено договір банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки.

Відповідно до постанови № 150 правління Національного банку України від 2 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, за рішенням № 51 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 березня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації в період з 3 березня 2015 року по 2 червня 2015 року, рішенням цього ж органу № 71 від 8 квітня 2015 року строк тимчасової адміністрації продовжено до 2 вересня 2015 року включно.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції виходив із того, що запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є підставою для звільнення відповідача від виконання умов договорів банківського рахунку між сторонами.

Однак з такими з висновками апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією; (відмиванням) доходів, одержаним; злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Порядок та умови виплати коштів за договорами банківського рахунку, у випадку виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону, в редакції на час вирішення спору, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється у спосіб, визначений цим Законом.

Частиною другою цієї статті встановлено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно ст. 29 вказаного Закону Фонд набуває право кредитора банку на всю суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку відповідно до цього Закону на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, а також на суму нарахованого, але не сплаченого регулярного збору до Фонду. Фонд також набуває прав кредитора на суму сплачених Фондом витрат, пов'язаних з процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також на суму цільової позики, наданої банку протягом дії тимчасової адміністрації.

За змістом п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

З метою забезпечення виконання зобов'язань банку, передбачених пунктом 1 частини шостої цієї статті, Фонд має право надати банку цільову позику. Виплати за такими зобов'язаннями за рахунок цільової позики Фонду мають розпочатися не пізніше першого місяця з дати запровадження у неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації, а для системно важливих банків - не пізніше двох місяців.

Виходячи із того, що між сторонами укладено договори банківського рахунку, положень наведених норм Закону, зобов'язальним по виплаті коштів позивачу є банк, а не Фонд. У разі недостатності у банку коштів для виконання зобов'язань, йому Фондом надається цільова позика.

Отже, у вказаній справі, виходячи із підстав і предмета позову, позивач у будь-яких матеріально-правових відносинах з Фондом не перебуває.

Згідно функцій Фонду, визначених ст. 4 Закону, на нього покладено обов'язок здійснювати заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідацію банку, а не проведення ним безпосередньо таких виплат.

Запровадження тимчасової адміністрації і ліквідація банку не позбавляє особу можливості реалізації права на судовий захист, Фонд набуває лише право кредитора банку на відшкодовані вкладником кошти та надану банку цільову позику, а за взятими на себе зобов'язаннями відповідає банк.

При відсутності у Законі заборони на подання позову і його вирішення в суді відмова в задоволенні вимог до банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація, до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи, є порушенням права особи на судовий захист.

Порядок виплати коштів, встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», судовим рішенням не змінюється, таке рішення підлягає виконанню з дотриманням положень цього Закону. Цим рішенням Фонд не зобов'язаний проводити виплати і задовольняти вимоги кредиторів, здійснення яких заборонене ст. 36 цього Закону.

На користь цього свідчить і те, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника зумовлює обов'язкове зупинення виконавчого провадження, і прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку боржника його закінчення, а виконавчий документ надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (п. 3-1 ч. 1, ч. 5 ст. 49 цього Закону).

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила змінити рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд перевіряючи рішення суду першої інстанції не звернув уваги на те, що воно не містить висновків з приводу відсутності підстав для стягнення 3 % річних.

Допущені судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 303 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду не може вважатись законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 9 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук