Провадження № 22-ц/779/930/2015
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Соколовського В.М.,

секретарів: Бойчука Л.М., Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення, позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінтехбуд», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору, визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на квартиру, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про виселення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року вона є власником двохкімнатної квартири по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідач самовільно вселився у зазначене житло, правовстановлюючі документи на квартиру у нього відсутні, а постановою про закриття кримінального провадження від 06.06.2013 року встановлено, що дану квартиру ОСОБА_3 купив у 2006 році за усною домовленістю із ОСОБА_5, який ніколи не був її власником, не мав права та не міг продати її відповідачу, на її неодноразові вимоги добровільно виселитись, ОСОБА_3 не реагує, уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, просила виселити відповідача та членів його сім'ї з квартири по АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення.

02.09.2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року, виданого ОСОБА_2, та скасування державної реєстрації права власності.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 07.02.2006 року між нею та ПП ОСОБА_5 укладено договір №11 про дольову участь у будівництві, згідно якого він уступив їй право вимоги на набуття права власності на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Згідно їхньої домовленості, нею в повному обсязі оплачена вартість даної квартири в сумі 250 000 грн. Однак, право власності на вказане нерухоме майно вона не зареєструвала у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 не передав їй всіх необхідних для цього документів.

Зазначала, що після здачі будинку в експлуатацію, у 2009 році вона разом із сім'єю вселилася в дану квартиру, провела в ній дороговартісний ремонт, закупила техніку і меблі, уклала договори з обслуговуючими організаціями житлово-комунальних послуг.

Про факт реєстрації ОСОБА_8 права власності на цю ж квартиру вона дізналася, коли та звернулася в суд з позовом про виселення її сина ОСОБА_3, який проживає в купленій нею квартирі на законних підставах та з її дозволу.

Вказувала, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради ОСОБА_8, остання є власником двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, тоді як, згідно техпаспорту квартира є трьохкімнатною.

Посилаючись на те, що дане свідоцтво є незаконним, а реєстрація права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 здійснена без проведення технічної інвентаризації, просила позов задовольнити.

19.09.2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, ТОВ «Укрінтехбуд», ОСОБА_5, про визнання недійсним договору, визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, визнання незаконним і скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 25.12.2004 року між забудовником ТОВ «Укрінтехбуд» та ПП ОСОБА_5 укладено договір про дольову участь у будівництві №4/5, за умовами якого він вніс 2 258 025 грн., а забудовник зобов'язався передати йому 14 об'єктів нерухомого майна, якими той мав право розпоряджатись на власний розсуд. Однією з квартир, в будівництво якої вкладав свої інвестиції ОСОБА_5 була квартира АДРЕСА_1, яку вона придбала за оплатним договором 07.02.2006 року.

У 2009 році будинок по АДРЕСА_1 споруджено, проведено комунікації, підприємець передав їй ключі від придбаного житла, проте, не надав акту приймання-передачі квартири, посилаючись на те, що будинок ще не зданий в експлуатацію.

У 2014 році їй стало відомо про те, що на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.12.2012 року про надання дозволу на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_8 видано свідоцтво про право власності від 18.12.2012 року на дану квартиру, в якому зазначено, що квартира є двохкімнатною, однак, в дійсності вона трьохкімнатна. Тому свідоцтво та реєстрація права власності квартири за ОСОБА_8 є незаконними, оскільки, квартира нею не оглядалась, її технічна інвентаризація не проводилась.

Вважала, що вказані рішення та свідоцтво оформлялись на підставі фіктивного договору про дольову (пайову) участь, укладеного між ОСОБА_8 та ТОВ «Укрінтехбуд» з метою вирішити конфліктну ситуацію між учасниками спільної діяльності: підприємцем ОСОБА_5 та власником ТОВ «Укрінтехбуд» - ОСОБА_6,

Посилаючись на те, що на даний час будинок вже введено в експлуатацію, проте, вона не може зареєструвати право власності на придбане нею нерухоме майно, просила позов задовольнити.

22.12.2014 року ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги, вказавши, що рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 10.12.2014 року про надання дозволу ОСОБА_8 на оформлення права власності на спірну квартиру було прийняте на підставі договору про поступку права вимоги від 27.04.2012 року, згідно якого остання набула права вимоги з ТОВ «Укрінтехбуд» на суму 280 616 грн. Однак, вважає, що ТОВ «Укрінтехбуд» не мало жодних зобов'язань перед ОСОБА_6 щодо передачі йому квартири АДРЕСА_1, а тому ОСОБА_6 не міг передати право вимоги на придбання житла третій особі, оскільки воно в нього не існувало. Згідно цього договору ОСОБА_8 могла тільки набувати право вимоги на повернення їй коштів у визначеній сумі, при цьому сторонами навіть не обумовлено настання такого права вимоги.

Тому просила визнати недійсним договір про поступку права вимоги від 27.04.2012 року на підставі його фіктивності, визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.12.2014 року, визнати незаконним і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно та визнати за нею право власності на спірну квартиру.

Ухвалами Івано-Франківського міського суду від 22 грудня 2014 року всі вищезазначені позови об'єднано в одне провадження та залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача - ОСОБА_6

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Виселено ОСОБА_3 з жилого приміщення - квартири по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи і на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції безпідставно застосував до даних правовідносин норми житлового законодавства. Ніякого самовільного вселення ОСОБА_3 до спірної квартири не відбулось, оскільки він проживає там з дозволу її власника - своєї матері ОСОБА_4 і вселення відбулося ще до того, як ОСОБА_2 набула права власності на квартиру.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд не дав жодної правової оцінки зібраним доказам, які підтверджують фіктивність правочину, за яким ніби-то ОСОБА_2 набула право власності на спірну квартиру.

Так, ТОВ «Укрінтехбуд» надав докази того, що станом на травень 2012 року у квартирі НОМЕР_1 жила ОСОБА_4, а квартира обліковувалась за ПП ОСОБА_5

З долученої до матеріалів справи копії технічного паспорту ОСОБА_2, виготовленого 05.12.2012 року (в час, коли там жила сім'я ОСОБА_4), вбачається, що квартира є двохкімнатна, площею 83,6 кв.м. (з лоджією 1,4 кв.м)., а проведеними на замовлення ОСОБА_4 обмірами технічного інвентаризатора, з виходом на місце 26.08.2014 року, встановлено, що квартира є трьохкімнатною, площею 84,2 кв.м. з лоджією 2,8 кв.м.

Тому очевидним є факт, що технічна інвентаризація квартири при видачі техпаспорту ОСОБА_2 не проводилась. Крім того, акт приймання - передачі між нею та ТОВ «Укрінтехбуд» від 18.05.2012 року підписаний без огляду квартири та без передачі ключів, що свідчить про те, що фактично квартира їй не передавалась. Матеріали справи містять суперечливі дані про проведені ОСОБА_2 оплати за квартиру, що додатково підтверджує фіктивність угоди.

Зазначає, що судом не враховано, що договір про поступку права вимоги від 27.04.2012 року свідчить тільки про уступку права вимоги в користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 280 616 грн., а не на спірну квартиру.

Вважає, що, не розірвавши та не визнавши договір про спільну діяльність недійсним, ТОВ «Укрінтехбуд» не мало правових підстав змінювати в односторонньому порядку умови договору та розпоряджатись спірною квартирою (часткою в спільному майні ОСОБА_5) на власний розсуд, знаючи, що квартира вже продана за оплатним договором в користь третіх осіб.

ТОВ «Укрінтехбуд» не довело суду, за які саме квартири провів оплати ПП ОСОБА_5, не вказало, яким чином вони здійснювали розподіл коштів та не надало жодних квитанцій на підтвердження цього, тому безпідставним є твердження про те, що за квартиру НОМЕР_1 ПП ОСОБА_5 грошей не вносив.

Вказує, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником двохкімнатної квартири НОМЕР_1 в АДРЕСА_1.

Однак, згідно договору про пайову участь у будівництві, ОСОБА_4 набула права на оформлення права власності на трьохкімнатну квартиру за вказаною адресою.

У зв'язку з наведеним, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали з вищенаведених підстав.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Представник виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Буджак В.М. в судовому засіданні 19 червня 2015 року апеляційну скаргу заперечив, в судове засідання, призначене на 13 серпня 2015 року не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений, про що свідчить розписка (а.с. 39 т.3).

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_12 в судовому засіданні 19 червня 2015 року апеляційну скаргу визнав та просив її задовольнити, в послідуючому в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином був повідомлений.

Представник ТОВ «Укрінтехбуд» - ліквідатор ОСОБА_13 в судове засідання не з'явився, направив суду заяву, у якій просить судове засідання проводити без його присутності.

ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку був повідомлений.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3 із житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення суд першої інстанції виходив з того, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, відповідач вселився і займає квартиру без достатніх правових підстав, а тому знаходження відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі порушує права позивача, як власника житла.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що сам факт укладення договору про дольову участь у будівництві щодо спірного майна не спростовує правомірності набуття права власності на це майно ОСОБА_2

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що 25.12.2004 року між ТОВ «Укрінтехбуд» та ПП ОСОБА_5 було укладено договір №4/5 про дольову участь у будівництві, згідно якого ТОВ «Укрінтехбуд» прийняло його у дольову участь будівництва квартир НОМЕР_2, 25-32 в 4 та 5 секціях будинку по АДРЕСА_1. Вартість об'єкту становила 2 258 025,00 грн.

Відповідно до умов даного договору, сторона-1 (ТОВ «Укрінтехбуд») зобов'язалося виконувати взяті на себе за даним договором зобов'язання належним чином і в установлений строк; здійснити будівництво із своїх матеріалів і своїми засобами; виконати будівельні та електричні роботи і по закінченні будівництва стороні-2 (ОСОБА_5.) передати у власність об'єкт, що будується протягом 30 (тридцяти) днів, надати усі необхідні документи на об'єкт, що будується, а також оформити документи на право власності 4,5 під'їздів; допускати сторону-2 до об'єкта, що будується та надавати стороні-2 інформацію про перебіг виконання спільного проекту.

Умова договору також було визначено порядок передачі об'єкта, що будується, зокрема, відповідно до п.4.1., 4.2., 4.3., 4.4. договору, приймання-передача об'єкта, що будується, здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін. Об'єкт, що будується повинен бути переданий стороною-1 та прийнятий стороною-2 протягом 30 днів з моменту здачі будинку в експлуатацію. При передачі об'єкта, що будується, складається акт передачі-приймання, який підписується членами двосторонньої комісії. Об'єкт, що будується, вважається переданим з моменту підписання сторонами акту передачі-приймання.

Згідно п.6.1. договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань одна перед одною.

Умовами договору також було визнано відповідальність сторін, зокрема згідно п.7.1., 7.3., 7.4. у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених даним договором, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. У випадку системного порушення умов даного договору однією із сторін, інша сторона має право розірвати даний договір достроково в односторонньому порядку. При цьому винна сторона сплачує штраф в розмірі 3% від суми фактичного фінансування, а також відшкодовує другій стороні завдану такою дією збитки. При розірванні договору в односторонньому порядку сторона-1 при поверненні коштів стороні-2 вправі повернути кошти за мінусом суми штрафу передбаченого п. 7.3.

У випадку неможливості продовжити фінансування об'єкта, що будується, сторона-2 зобов'язана заздалегідь попередити про це сторону-1. При цьому, сторона-1 має право здійснити остаточний розрахунок із строною-2 після підписання подібного договору з іншою стороною та надходження необхідних коштів на розрахунковий рахунок сторони-1. Будь-які зміни до даного договору чи до його додатків набирають юридичної сили тільки після взаємного їх посвідчення сторонами. Сторони не мають права передавати свої права та обов'язки за договором іншим особам без письмової згоди другої сторони ( п.8.2., 8.3., 8.4 договору).

Згідно сертифікату відповідності від 18.03.2011 року, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області засвідчила відповідність закінченого будівництвом об'єкта багатоквартирного житлового будинку з мансардою і вбудованими офісами та автостанціями по АДРЕСА_1 проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та підтвердила його готовність до експлуатації.

Встановлено, що 07.02.2006 року між ОСОБА_4 та ПП ОСОБА_5 було укладено договір про дольову участь у будівництві, згідно якого після завершення будівництва ПП ОСОБА_5 зобов'язався виділити їй у власність трьохкімнатну квартиру НОМЕР_1 на четвертому поверсі в секції АДРЕСА_1.

На виконання умов цього договору ОСОБА_4 внесла 250 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №11 від 07.02.2006 року.

Згідно проведеними обмірами технічного інвентаризатора, на замовлення ОСОБА_4 26.08.2014 року вбачається, що квартира є трьохкімнатною, площею 84, 2 кв.м., з лоджією 2,8 кв.м.

З договору про користування електричною енергією від 03.01.2012 року, договору тимчасового користування обладнанням від 05.03.2012 року, проведених оплат за комунальні платежі та пояснень представника апелянта вбачається, що з 2010 року в квартирі проживає ОСОБА_3

Згідно реєстру квартир підприємця ОСОБА_5 у житловому будинку по АДРЕСА_1 станом на 08.05.2012 року всі чотирнадцять квартир, в тому числі квартира НОМЕР_1 числились, як квартири підприємця ОСОБА_5

Як встановлено апеляційним судом, між підприємцем ОСОБА_5 та ТОВ «Укрінтехбуд» виник спір щодо виконання умов договору про дольову участь у будівництві квартир від 25 грудня 2004 року, зокрема, відмови ТОВ в оформленні документів на право власності, видачі актів приймання передачі на сім квартир, в тому числі на спірну квартиру НОМЕР_1 у зв'язку з не проведеннях їх оплати.

Також встановлено, що у провадженні СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в області перебуває провадження від 04.09.2013 року щодо шахрайського заволодіння ОСОБА_14, ОСОБА_15 грошовими коштами, призначеними для будівництва будинку по АДРЕСА_1, у вказаному провадженні ОСОБА_5 визнано потерпілим.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 512 ЦК України визначає відступлення права вимоги одним із способів заміни кредитора у зобов'язанні.

Встановлено, що згідно угоди №2 про поступку права вимоги від 27.04.2012 року ОСОБА_6 передав ОСОБА_2 у повному обсязі всі права вимоги грошового зобов'язання в розмірі 280 616,00 грн. перед боржником ТОВ «Укрінтехбуд».

Відповідно до умов договору, ОСОБА_6 зобов'язався протягом 10 днів з моменту укладення цієї угоди повідомити ОСОБА_2 відомості, що мають значення для здійснення вимоги і передати всі документи, що засвідчують право вимоги.

Як вбачається з протоколу №1 загальних зборів учасників ТОВ «Укрінтехбуд» від 30 квітня 2012 року, товариство вирішило передати ОСОБА_2 в оплату боргу, згідно договору поступки права вимоги №2 від 27.04.2012 року, квартиру НОМЕР_1, загальною площею 83,6 м2, вартістю 280 616,00 (двісті вісімдесят тисяч шістсот шістнадцять) гривень, за адресою АДРЕСА_1.

08 травня 2012 року між ТОВ «Укрінтехбуд» та ОСОБА_2 було оформлено акт приймання - передачі квартири згідно рішення загальних зборів, який засвідчує, що ОСОБА_2 оглянуто приміщення квартири НОМЕР_1, дане приміщення знаходиться у стані, повністю придатному для використання, загальна площа квартири становить 83,6 квадратних метри.

Згідно технічного паспорту на квартиру, виготовленого 05.12.12 року на ім'я ОСОБА_2, вбачається, що квартира двохкімнатна, площею 83,6 кв.м., з лоджією 1,4 кв.м.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з угоди №2 про поступку права вимоги, ОСОБА_6 передав ОСОБА_2 у повному обсязі всі права вимоги грошового зобов'язання в розмірі 280 616,00 грн. перед боржником ТОВ «Укрінтехбуд».

Разом з тим, доказів того, що станом на квітень 2012 року ТОВ «Укрінтехбуд» мало борг перед своїм засновником суду не надано.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.12.2012 року №783 дано дозвіл на оформлення права власності ОСОБА_2 на квартиру НОМЕР_1 (83,6 м. кв.) на АДРЕСА_1.

18.12.2012 року, на підставі зазначеного вище рішення, ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року, відповідно до якого вона стала власником двохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Отже, за положеннями зазначеної норми фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків і характеризується такими рисами: сторони вчиняють правочин для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

За фіктивним правочином сторони не вчиняють жодних дій на виконання фіктивного правочину, оскільки ознака вчинення правочину для вигляду має бути властива діям усіх сторін правочину.

Таким чином, враховуючи, що станом на травень 2012 року квартира НОМЕР_1 обліковувалася за ПП ОСОБА_5, договір дольової участі між ТОВ «Укрінтехбуд» та ПП ОСОБА_5 не розірвано і він є чинним, а тому у підприємства були відсутні будь-які підстави в оплату боргу перед ОСОБА_6 передавати спірну квартиру ОСОБА_2 та беручи до уваги, що мотивами укладення договору про поступку права вимоги та її наслідком було передання права власності на квартиру НОМЕР_1, а не грошового зобов'язання, колегія суддів приходить до висновку, що в учасників правочину буди відсутні наміри створити юридичні наслідки договору про поступку права вимоги щодо грошового зобов'язання, а тому такий правочин слід визнати фіктивним, та таким, що порушує права ОСОБА_4

Враховуючи, що квартира за актом приймання - передачі ОСОБА_2 фактично не передавалася, технічний паспорт виготовлено без виходу на місце і без проведення обмірів, оскільки в квартирі з 2010 року проживає ОСОБА_3, на час оформлення права власності на квартиру за ОСОБА_2 договір про поступку права вимоги свідчив про наявність тільки грошового зобов'язання, а тому у виконавчого комітету були відсутні підстави для надання дозволу на оформлення права власності на квартиру за ОСОБА_2 та видання на його підставі свідоцтва про право власності на спірну квартиру.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання недійсним договору про поступку права вимоги, визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.12.2014 року про надання дозволу ОСОБА_2 на оформлення права власності на квартиру та визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року, виданого ОСОБА_2 про право власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_2 набула право власності всупереч встановленого законом порядку набуття права власності на спірну квартиру, то її вимоги про виселення ОСОБА_3 є необґрунтованими.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та відмову в позові ОСОБА_2

Зі змісту ч. 5 ст. 11 ЦК України випливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Порядок та умови набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва врегульовані положеннями ст. 331 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно умов п.2.1. договору №1 на дольову участь у будівництві від 07.02.2006 року, ОСОБА_5 зобов'язувався протягом 10-и днів після прийняття рішення виконавчим комітетом про затвердження акту Державної комісії приймання в експлуатацію будинку передати житло, вказане в п.1.2. за актом приймання-передачі.

Таким чином, за вказаним договором встановлено порядок отримання покупцем документів, необхідних для оформлення права власності на об'єкт нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

А тому за відсутності наданих ПП ОСОБА_5 документів, підстав для визнання за ОСОБА_4 в судовому порядку права власності не встановлено.

А тому в позові ОСОБА_4 про визнання права власності на спірну квартиру слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення з жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення відмовити.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір «Про поступку права вимоги» від 27.04.2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

Визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.12.2014 року за №783 про надання дозволу ОСОБА_2 на оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1

Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року, видане ОСОБА_2 про право власності на двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

В.М. Соколовський