Справа № 2-4780/11
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2009/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Антипова Л.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - судді : Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

представника відповідачів - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 19 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_7 , правонаступником якої є ОСОБА_3, до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора, Державна реєстраційна служба України про визнання договору дарування частини квартири недійсним, визнання права власності на Ѕ частину квартири та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року позивач ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_10., третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора, Державна реєстраційна служба України про визнання договору дарування частини квартири недійсним, визнання права власності на Ѕ частину квартири та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 20 квітня 2007 року між нею та її рідною сестрою ОСОБА_10. було укладено договір дарування частини квартири. Згідно даного договору вона передала безоплатно Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Зазначала, що при укладенні даного договору нотаріусом не було роз'яснено положення ч. 2 ст. 717 ЦК України щодо безумовності даного виду договору. У зв'язку із її юридичною необізнаністю вона, як дарувальник, не знала, що обдарована - ОСОБА_10. не несе жодних обов'язків по догляду та її утриманні, а була впевнена, що безоплатно відчужуючи своє майно, отримає від останньої різного роду допомогу та захист, тобто передбачала, що вказаний договір є фактично договором довічного утримання. Позивач неодноразово зверталася до сестри за допомогою, яку вона спочатку отримувала, але потім сестра захворіла, а її сім'я від догляду за нею відмовилася. З огляду на ситуацію, що склалася та причини, що призвели до негативних наслідків, з травня 2011 року позивач усвідомила, що в момент укладення договору дарування квартири діяла під впливом помилки і не отримає для себе жодних позитивних змін в житті, на які вона розраховувала, а саме: матеріальне та фінансове утримання, фізичну допомогу, тобто позивач помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, що є предметом позовних вимог.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10. померла.

28 листопада 2011 року провадження у справі ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва зупинено.

Після відновлення провадження, до участі у справі залученні як правонаступники ОСОБА_10. - ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання договору дарування частини квартири недійсним, визнання права власності на Ѕ частину квартири та зобов'язання вчинити певні дії.

Визнано договір дарування частини квартири від 20 квітня 2007 року, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Вороніною С.А., зареєстрований в реєстрі 1у-304 - недійсним.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частку

квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі. В апеляційній скарзі посилається на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Зокрема, зазначив, що суд першої інстанції не застосував наслідки спливу позовної давності, допустив перекручування пояснень представника відповідача, які поклав до основи судового рішення, в мотивувальній частині рішення вийшов за межі позовних вимог, змінивши підставу позову без згоди позивача.

24 квітня 2014 року відкрито апеляційне провадження.

Згідно актового запису про смерть № 7002 складеного 22 квітня 2014 року відділом реєстрації смерті у м.Києві ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою апеляційного суду м.Києва від 16 липня 2014 року провадження у справі зупинено, а ухвалою від 24 листопада 2014 року провадження відновлено.

В судове засідання ОСОБА_8 та представники третіх осіб не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник ОСОБА_6 та ОСОБА_9 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

ОСОБА_3, як правонаступник ОСОБА_7, а також його представник ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 квітня 2007 року між ОСОБА_7 та її рідною сестрою ОСОБА_10. укладено договір дарування частини квартири, згідно якого позивач передала останній безоплатно Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, а Ѕ частина квартира залишилася у власності її сина ОСОБА_12.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_7 вказувала на те, що договір дарування укладений нею під впливом помилки, вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, була впевнена, що укладає договір, який за своєю природою є договором довічного утримання.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_7, знаходячись у вкрай тяжких та невигідних для себе умовах через постійні психічні конфлікти з сином ОСОБА_12 та створені ним несприятливі умови життя, при підписанні оспорюваного договору, розраховувала на допомогу і підтримку своєї сестри та не була попереджена нотаріусом, що договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, а отже припустилась помилки, оскільки не могла до кінця усвідомити правову природу та наслідки договору дарування.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки суд задовольняючи позовні вимоги виходив не з тих обставин, на які посилалася позивач в обґрунтування своїх вимог..

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.. Не є помилкою щодо якості речі, неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на обставини, які згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, хоча і могли бути підставою для визнання договору дарування недійсними, як такого, що вчинений під впливом помилки, але належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин у передбаченому ст.ст. 10, 60 ЦПК України порядку ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції позивачем не надано.

Самі по собі пояснення позивача, що укладаючи договір ОСОБА_7 вважала, що укладає договір довічного утримання, оскільки розраховувала на утримання та догляд зі сторони сестри, при не визнанні цих обставин відповідачами, не дають підстав вважати їх встановленими.

Мотиви, які спонукали ОСОБА_7 до вчинення договору дарування на користь своєї рідної сестри, правового значення не мають.

За таких обставин вважати обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо задоволення вимог про визнання договору дарування недійсним та визнання за ОСОБА_7 права власності, немає підстав.

А тому рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 19 березня 2014 року в частині задоволених вимог підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про зобов'язання Державної реєстраційної служби України зареєструвати право власності на 1 / 2 частину квартири АДРЕСА_1 ухвалено з дотриманням вимог закону і скасуванню не підлягає

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 19 березня 2014 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, правонаступником якої є ОСОБА_3, до ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_8, треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, Державна реєстраційна служба України про визнання договору дарування частини квартири недійсним, визнання права власності на Ѕ частину квартири відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: