Справа № 603/487/15-ц
Провадження №2/603/179/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2015 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

при секретарі Смолінчук М.М.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області

про визнання права на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на:

- земельну ділянку площею 0,4704 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2;

- земельну ділянку площею 1,3196 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_3.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла - ОСОБА_2. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається із:

- земельної ділянки площею 0,4704 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2;

- земельної ділянки площею 1,3196 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_3.

Позивач вважає що саме вона повинна успадковувати за померлою спадкодавцем, оскільки фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом.

Позивач ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що в Державному акті серія НОМЕР_1 замість імені ОСОБА_2 вказано ім'я ОСОБА_3.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Відповідач - представник Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, заперечень проти позовних вимог не мають.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 81 років померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис №08.

Ще за життя померлій належала: земельна ділянка загальною площею 1,79 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, що підтверджується копією Державного Акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 07.03.2003 року.

Згідно заповіту, складеного 07.06.2002 року (а.с.5) спадкодавець ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що їй на день смерті по закону належатиме - ОСОБА_1.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, існують розбіжності у документах, а саме, державний акт серії НОМЕР_1 від 07.03.2003 року складений на ім'я ОСОБА_3 замість ОСОБА_2 через що позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується відмовою державної нотаріальної контори №502/01-16 від 10.07.2015 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи те, що існують розбіжності в правовстановлюючому документі, а саме, в Державному акті на право приватної власності на землю, виданому на ім'я «ОСОБА_2» суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

В даному випадку встановлення такого факту необхідно заявникові для визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

Таким чином, факт, який потрібно встановити заявнику має юридичне значення.

Судом виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право так як позивач окрім цього просить визнати право власності на земельну ділянку, а тому даний спір підлягає розгляду в позовному провадженні.

Так, при складанні правовстановлюючого документа, а саме Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 07.03.2003 року, органом, який його складав, була допущена помилка при записі імені спадкодавця ОСОБА_2

Факт допущення вищевказаної помилки в імені спадкодавця підтверджується документами, які знаходяться в матеріалах справи, а тому беручи вищевказане до уваги та аналізуючи всі подані позивачем докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що «ОСОБА_2» та «ОСОБА_2», є одна і та ж особа.

Отже, факт належності ОСОБА_2 Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 07.03.2003 року, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

А тому, беручи до уваги вищевказане суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 має право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, як спадкоємець за заповітом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкове майно ОСОБА_1 фактично прийняла так як у встановлений строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею у позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за заповітом має право на земельну ділянку.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а позивач фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2, тому є підстави визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно, яким являється земельна ділянка.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1216, 1218, 1222, 1223, 1225 ЦК України, 81 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- земельну ділянку площею 0,4704 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2;

- земельну ділянку площею 1,3196 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Швейківської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_3 і які належали - ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян