ЄУН №337/3052/15-ц
Провадження № 2/337/1329/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого судді Нещеретної Л.М.

при секретарі Шварцер Г.М.

за участю адвоката ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору поруки,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору поруки. В позові посилаються на те, що 03.06.2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 24589,00 доларів США зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості 02.06.2015 року. В забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту 03.06.2008 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 0/П від 03.06.2008 року. Вважають зазначені договори такими, що не підлягають виконанню, оскільки договір про надання споживчого кредиту укладено у іноземній валюті, а ПАТ «УкрСиббанк» не є уповноваженим банком з надання кредиту готівковою іноземною валютою, оскільки не має ліцензії Національного банку України на здійснення валютних операцій. Крім того зазначають, що сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору про надання споживчого кредиту та розміру відсотків, а саме щодо збереження адекватного співвідношення майнових інтересів сторін в разі непередбачуваного різкого коливання курсів іноземних валют, оскільки з моменту укладання договору курс долару по відношенні до гривні зріс, що порушує права позивачів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник підтримали позовну заяву, вважають, що договір про надання споживчого кредиту та договір поруки укладені з порушенням чинного законодавства України, оскільки договір про надання споживчого кредиту укладено в іноземній валюті доларах США, в той час як на території України грошовою одиницею є гривня, при укладанні договору Банк не мав індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операції, між ними не досягнуто згоди щодо розміру стягуваних відсотків у звязку із зростанням курсу долару по відношенню до гривні, тому просять визнати недійсними договір про надання споживчого кредиту та договору поруки від 03.06.2008 року.

Представник відповідача з позовом не згоден, суду пояснив, що 03.06.2008 року під час укладання договору про надання споживчого кредиту між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 Банк мав ліцензію, видану Національним банком України № 75 від 28.10.1991 року на право здійснення валютних операцій та додаток до дозволу № 75-2 з переліком операцій, які має право здійснювати Банк, всі істотні умови договору, інформація, яка повинна бути зазначена у договорі, міститься в тексті договору, з чим ОСОБА_2 була ознайомлена, підписавши договір, у звязку з чим просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про місце, день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, клопотань, заяв про розгляд справи без його участі суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні встановлено, що 03.06.2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 24589,00 доларів США зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості 02.06.2015 року (а.с.10-13).

Згідно п.1.1 Договору про надання споживчого кредиту Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті долар США в сумі 24589,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 119305,83 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

Відповідно до п.1.2.2 Договору, Позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в термін та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору.

В забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту 03.06.2008 року між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 0/П від 03.06.2008 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актив Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.

Відповідач виконав свої зобов'язання, передбачені Договором про надання споживчого кредиту та надав кредит, що не заперечувалось позивачем ОСОБА_2 та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вказаний договір, є укладеним, про що свідчать підписи кожної із сторін і є обов'язковим до виконанні сторонами відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої зобов'язанні має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Щодо вимог позивача про надання кредитних коштів в іноземній валюті та без наявності ліцензії, то відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, надав позивачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Згідно ст. 19 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, яка видається Національним банком України.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно ст. 49 Закону, розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

28 жовтня 1991 року АКІБ «УкСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», отримав від НБУ банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1, п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та додаток до дозволу № 75-2 з переліком операцій, які має право здійснювати Банк, отже суд вважає, що банк мав право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі з надання кредитів в іноземній валюті.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, стосовно визнання договору про надання споживчого кредиту та договору поруки недійсними позивач посилається на те, сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору про надання споживчого кредиту та розміру відсотків, а саме щодо збереження адекватного співвідношення майнових інтересів сторін в разі непередбачуваного різкого коливання курсів іноземних валют, оскільки з моменту укладання договору курс долару по відношенні до гривні зріс, що на думку позивачів порушує їх права.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин" (далі - Постанова № 5 від 30.03.2012р.), при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Пунктом 16 Постанови № 5 від 30.03.2012 р. визначено, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зростання курсу долара США до гривні протягом строку дії Кредитного договору, саме по собі не є достатньою підставою для визнання недійсними положень Кредитного договору.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачам були відомі усі істотні умови договорів, порядок надання кредитних коштів, призначення кредиту, порядок проведення кредитних коштів, розмір та порядок сплати відсотків та інших платежів за договором, розмір неустойки, тощо. При цьому позивач ОСОБА_2 на момент укладення договору погодилася отримати кредит в доларах США та повертати його, сплачувати відсотки, також в доларах, після цього фактично отримала кредит саме в доларах США, що підтвердила в судовому засіданні, та використала ці кошти на свої потреби. Після укладення договору та отримання коштів ОСОБА_2 умови договору влаштовували, про що свідчить відсутність її звернень з цього приводу в установленому порядку до банку для змін умов договору.

Тому суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 0 від 03.06.2008 року укладеного між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та договору поруки № 0/П від 03.06.2008 року укладеного між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк».

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 192, 203, 215, 524, 525, 526, 533, 627, 1054 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору поруки відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Нещеретна