Справа № 169/431/15-ц
Провадження № 2/169/148/15
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2015 року смт. Турійськ
Турійський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Турак О.В.
при секретарі Луцик Н.М.
з участю представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Позов обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 жовтня 2012 року вона є власником житлового будинку №1 за адресою: вул. Переулок №1, с. Бобли Турійського району Волинської області. За цією ж адресою проживав та зареєстрований відповідач, який є її колишнім чоловіком.
У 2007 році шлюб між сторонами розірвано. З 2013 року відповідач у спірному житлі не проживає, інтересу до житла не проявляє, не здійснює витрат на його утримання.
Оскільки відповідач зареєстрований в будинку, належному позивачеві, остання не може належним чином скористатись своїм правом власності.
Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, розташованим за адресою: будинок №1 по вул. Переулок №1, с. Бобли Турійського району Волинської області.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених у ньому, просила його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав, хоч був вчасно і належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки судова повістка направлена йому відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України за адресою, за якою він зареєстрований у встановленому законом порядку згідно відомостей Турійського РС УДМС України у Волинській області (а. с. 15).
Зі згоди представника позивача та відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 жовтня 2012 року позивач ОСОБА_2 є власником будинку №1 за адресою: вул. Переулок №1, с. Бобли Турійського району Волинської області, що стверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» (а. с. 6,7).
Згідно вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 жовтня 2012 року спірний будинок позивач ОСОБА_2 успадкувала після смерті сина ОСОБА_4, який помер 26 березня 2012 року (а. с. 7).
З інформації Турійського РС УДМС України у Волинській області від 11 серпня 2015 року за №0726/388, наданої на запит суду, слідує, що за адресою: пров. Кірова, 1 в с. Бобли Турійського району 20 січня 2009 року зареєстроване місце проживання відповідача (а. с. 15).
Відповідно до довідки Боблівської сільської ради від 03 серпня 2015 року №4785 адресу житлового будинку в с. Бобли змінено з вулиці Кірова та вулицю Переулок №1 (а. с. 9).
Із вказаної довідки (а. с. 9) також слідує, що за вищевказаною адресою зареєстрований колишній чоловік позивача ОСОБА_3, однак він там не проживає.
Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, вказуючи, що у спірному житлі проживає позивач зі своїм сином ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_3 за адресою: вул. Переулок №1, с. Бобли Турійського району Волинської області був зареєстрований за згодою колишнього власника ОСОБА_4, проте у 2013 році добровільно залишив спірне житло у звязку з проживанням в іншій сімї, та з того часу у спірному житлі не проживає, інтересу до житла не проявляє, не здійснює витрат на його утримання.
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Як передбачено ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання і проживання членів його сім'ї.
За змістом ч. 1ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Частиною 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Частина 2 ст. 405 ЦК України визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сім"ї колишнього власника.
З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 жовтня 2012 року спірний будинок позивач ОСОБА_2 успадкувала після смерті сина ОСОБА_4 З 20 січня 2009 року ОСОБА_3 зареєстрований в даному будинку, що підтверджується відомостями Турійського РС УДМС України у Волинській області. ОСОБА_2 не надавала згоду на подальше проживання відповідача ОСОБА_3 в спірному будинку. Відповідач не являється членом сім"ї позивача, оскільки шлюб між сторонами розірвано 20 липня 2007 року (а. с. 8), спільним побутом, взаємними правами та обовязками сторони не повязані. Відповідач тривалий час не проживає в спірному жилому приміщенні.
Позивач, як власник, позбавлена можливості здійснювати своє право користування та розпорядження належним їй майном і обрала спосіб захисту цивільного права, який відповідає ст.16 ЦК України.
Відповідач зареєстрований у спірному житлі за згодою колишнього власника ОСОБА_4 Право особи, яка вселилася за згодою власника будинку, на користування житлом існує лише за умови, що ця особа залишається власником житла. Житлові права членів сім"ї власника житлового будинку та інших осіб, які вселилися за його згодою є похідними від прав власника цього житла, припинення права власності особи на житловий будинок припиняє право вказаних осіб на користування цим будинком. Право власності ОСОБА_4 на спірне житло припинилось, а отже і припинилось право користування цим житлом і членів його сім"ї. ОСОБА_3 втратив право на користування будинком №1 за адресою: вул. Переулок №1, с. Бобли Турійського району Волинської області, що належить позивачу ОСОБА_2
Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач із власної волі залишив спірне житло та не проживає за місцем реєстрації понад рік, поважних причин відсутності не навів, а наявність його реєстрації порушує права позивача як власника, суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням.
Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_2 243.60 грн. витрат по сплаті судового збору.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 58, 60, 88, 209, 215, 224, 228 ЦПК України, на підставі ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 383, ч. 2 ст. 405 ЦК України, 150 ЖК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житлом за адресою: будинок №1 по вул. Переулок №1, с. Бобли Турійського району Волинської області
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243.60 грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.) судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Головуючий /підпис/
Суддя Турійського районного суду О.В.Турак