Справа № 177/1180/15-ц
Провадження № 2/177/665/15
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

24 грудня 2015 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Приміч Г. І.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, в обґрунтування якого зазначив, що в першій декаді квітня 2013 року він домовився з відповідачем про придбання в нього автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 за ціною 20 000 грн, сплату якої погодили частинами, а після повної сплати домовилися про нотаріальне переоформлення договору купівлі-продажу автомобіля.

Після досягнення домовленості в першій декаді квітня 2013 року ОСОБА_2 передав позивачу автомобіль, а позивач передав грошові кошти в сумі 5000 грн., а приблизно через тиждень другу частину грошових коштів в розмірі 5000 грн. Автомобіль на імя позивача не був переоформлений, ніяких документів про передачу та отримання грошових коштів між сторонами не складалося. Оскільки автомобіль знаходився в пошкодженому стані, позивач здійснив його ремонт, витративши грошові кошти в сумі 5000 грн.

28.05.2013 року відповідач ОСОБА_2 відмовився від продажу позивачу автомобіля, оскільки знайшов іншого покупця, та погодився повернути грошові кошти, які отримав як аванс за автомобіль та вкладені в ремонт автомобіля, всього в сумі 15000 грн. В той же день позивач повернув автомобіль, а відповідач передав йому грошові кошти в сумі 7200 грн., після чого відповідач склав розписку про зобовязання повернути позивачу залишок грошових коштів в сумі 7800 грн. протягом двох місяців з дня складання розписки, тобто з 28.05.2013 року.

Після спливу вказаного в розписці двомісячного терміну відповідач грошові кошти не виплатив, не неодноразові звернення про повернення суми авансу не реагував.

В період з березня 2014 року по серпень 2014 року ОСОБА_2 повернув йому грошові кошти в сумі 3200 грн, в т.ч. 22.03.2014 р. 500 грн., 26.04.2014 р. 700 грн., 27.05.2014 р. 500 грн., 24.06.2014 р. 500 грн., 27.07.2014 р. 500 грн., 24.08.2014 р. 500 грн. На день звернення до суду залишок боргу в сумі 4600 грн. відповідач не повернув.

Позивач вважає, що на підставі ст. 625 ЦК України в нього виникло право на повернення суми боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за період з 28.07.2013 року по 28.04.2015 року в сумі 1333,20 грн. та на повернення суми зростання боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 205, 12 грн.

Отже позивач просить стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 6138,32 грн., а також витрати по справі: за послуги по наданню правової допомоги в сумі 2500 грн., судовий збір в сумі 243,60 грн.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_3 правом на участь в судовому засіданні не скористалися, від представника ОСОБА_3 надійшла заява, згідно якої він просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с. 29).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, за місцем його реєстрації (а.с.11), неодноразово були направлені судові повістки з судовими викликами на 30.11.2015 року, 24.12.2015 року, які повернулися до суду із відміткою поштового відділення про те, що адресат за місцем реєстрації не проживає (а.с. 17, 24).

Згідно ч.5 ст. 74 ЦРК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місяці проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Отже, відповідач ОСОБА_2 вважаться належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання.

Враховуючи, що відповідач повторно в судове засідання не зявився, суд вважає за можливе винести по справі заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч.2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

28 травня 2013 року відповідач ОСОБА_2 видав розписку про зобовязання повернути ОСОБА_1 в рахунок автомобіля НОМЕР_2 грошових коштів в сумі 7800 грн., протягом 2-х місяців, починаючи з дня складення розписки (а.с. 21).

При цьому позивач в позові зазначив, що в квітні 2013 року сторони досягли згоди про продаж вказаного в розписці автомобіля, який належав відповідачу, за ціною 20000 грн. Протягом квітня 2013 року позивач ОСОБА_1 сплатив частину обумовленої суми в якості авансу в розмірі 10000 грн., а також витратив на ремонт вказаного автомобіля 5000 грн., загалом витративши 15 000 грн. 28 травня 2013 року відповідач ОСОБА_2 відмовився від угоди про продаж автомобіля, внаслідок чого позивач повернув йому автомобіль, а відповідач виплатив позивачу частину авансу в сумі 7200 грн., іншу частину затрачених позивачем коштів в сумі 7800 грн. зобовязався повернути, видавши вищевказану розписку.

Вказані обставини не спростовані стороною відповідача і підтверджуються дослідженою судом в якості доказу розпискою ОСОБА_2 від 28.05.2013 року (а.с.21), а тому приймаються судом.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно зі ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Сторонами не був дотриманий особливий порядок продажу транспортних засобів, встановлений згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388, тому суд приходить до висновку, що вказані кошти являються авансом.

На аванс, на відміну від завдатку, не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання. Тому незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. І якщо продавець отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Після спливу двомісячного строку, визначеного в розписці від 28.05.2013 року, тобто 28.07.2013 року грошові кошти в сумі 7800 грн. відповідач не повернув.

В період з березня по серпень 2014 року відповідач ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 3200 грн., в тому числі 22.03.2014 р. 500 грн., 26.04.2014 р. 700 грн., 27.05.2014 р. 500 грн., 24.06.2014 р. 500 грн., 27.07.2014 р. 500 грн., 24.08.2014 р. 500 грн. (а.с. 4).

Отже, договір купівлі-продажу транспортного засобу не було укладено з вини відповідача, грошові кошти визначені в розписці відповідач повернув не в повному обсязі, в звязку з чим, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_1 про повернення йому суми авансу в розмірі 4600 грн.

Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Розрахунок 3% річних від суми боргу проводиться за наступною формулою:

3% річних = сума боргу х 3% річних / кількість днів у році (365) х кількість днів прострочення.

Оскільки до цього часу відповідач не виконав свої зобовязання перед позивачем, термін повернення грошових коштів сплинув, то суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми заборгованості. При цьому 3% річних від простроченої суми розраховуються з 29.07.2013 року по 21.03.2014 року на суму боргу 7800 грн., а з врахування сплати в період з 22.03.2014 по 24.08.2014 року частини суми боргу в розмірі 3200 грн., за період з 25.08.2014 року по 28.04.2015 року (в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України) на суму 4600 грн. за наступною формулою

3% річних = сума боргу х 3% річних / кількість днів у році (365) х кількість днів прострочення.

В нашому випадку 3% річних за період з 29.07.2013 року по 21.03.2014 року = 7800 х 3% / 365 х 236 = 151,30 грн.;

за період з 25.08.2014 року по 28.04.2015 року = 4600 х 3% / 365 х 247 = 93,39 грн.,

а всього 244,69 грн.

Суд, при розгляді справи, відповідно до ст. 11 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених вимог, тому стягненню підлягає заявлена позивачем сума 3% річних від простроченої суми в розмірі 205,12 грн.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13).

Розрахунок втрат позивача від інфляції, згідно зі с. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003 року зі змінами проводиться за формулою:

сума боргу х (добуток індексів інфляції в періоді заборгованості -1).

За період з липня 2013 року по лютий 2014 року включно, згідно відомостей Державної служби статистики України, індекс інфляції становить 1,011(0,999 х 0,993 х 1,00 х 1,004 х 1,002 х 1,005 х 1,002 х 1,006).

Втрати позивача від інфляції за період з липня 2013 року по лютий 2014 року включно склали 85,80 грн., згідно слідуючого розрахунку:

7800 грн. (сума боргу) Х 0,011 (добуток індексів інфляції в періоді заборгованості 1,011 - 1)

За період з серпня 2014 року по квітень 2015 включно, згідно відомостей Державної служби статистики України, індекс інфляції становить 1,528 (1,008 х 1,029 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053х 1,108 х 1,14).

Втрати позивача від інфляції за період з серпня 2014 року по квітень 2015 року (в межах заявлених позивачем вимог) склали 2428,80 грн., згідно слідуючого розрахунку:

4600 грн. (сума боргу) Х 0,528 (добуток індексів інфляції в періоді заборгованості 1,528 - 1)

А всього втрати позивача від інфляції склали 2514,60 грн.

Однак, стягненню підлягає заявлена позивачем суму інфляційних втрат в межах заявлених позовних вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України в розмірі 1333,20 грн.

Проаналізувавши вищевикладені обставини, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 6138,32 грн., з яких

- сума авансу 4600 грн.;

- 3% річних від простроченої суми за період з 29.07.2013 року по 28.04.2015 року в розмірі 205,12 грн. ;

- інфляційні втрати за період з липня 2013 року по квітень 2015 року в розмірі 1333,20 грн.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір на суму 243,60 грн. (а.с. 1), який враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, в силу ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі договору про надання правової допомоги від 27.04.2015 року адвокат ОСОБА_3 приймав участь у розгляді цивільної справи на боці позивача ОСОБА_1 (а.с. 19-20).

Відповідно п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільний та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України.

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн., надавши квитанцію №1712 від 27.04.2015 року (а.с. 7).

В той же час позивач не надав суду розрахунку таких витрат, а отже в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208 ч.1 п.2, 213-215,224 ЦПК України, суд;-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, іпн НОМЕР_3, 6138 (шість тисяч сто тридцять вісім) грн. 32 коп. , яка складається з суми авансу в розмірі 4600 (чотири тисячі шістсот) грн.. 00 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 205 (двісті пять) грн. 12 коп., втрати від інфляції в розмірі 1333 (одна тисяча триста тридцять три) грн.. 20 коп.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, , проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, іпн НОМЕР_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: