Справа №490/7069/13-ц 24.02.2015 24.02.2015 24.02.2015
Провадження №22ц/784/549/15 Суддя по 1 інстанції - Подзігун Г.В. Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Ухвала

Іменем України

24 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання - Свіщук О.В.,

за участю представника позивача - ТОВ «Кей -Колект» - Луцишина Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Торговий дім «Миколаївщина»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2014 року, описку в якому виправлено ухвалою суду від 2 червня 2014 року, у справі за

позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до фізичної особи -підприємця ОСОБА_3, приватного підприємства «Торговий дім «Миколаївщина», ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості,

встановила:

У серпні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося з позовом до фізичної особи -підприємця ОСОБА_3, приватного підприємства «Торговий дім «Миколаївщина» (далі - ПП «Торговий дім»), ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості в солідарному порядку.

В обґрунтування позову, позивач вказував, що 1 лютого 2008 року акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який з 21 грудня 2009 року перейменований в публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -Банк), та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав 176 750 грн. кредитний коштів строком до 31 січня 2012 року для придбання обладнання для здійснення підприємницької діяльності.

В забезпечення його кредитного зобов'язання в цей же день, 1 лютого 2008 року, Банк уклав окремі договори поруки з ПП «Торговий дім» та ОСОБА_4 кожен із яких зобов'язався нести солідарну відповідальність з позичальником у повному обсязі у відповідності до умов кредитного договору.

12 грудня 2011 року між ТОВ «Кей -Колект» та Банком укладено договір факторингу з додатком, згідно якого до позивача перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором та за договорами забезпечення.

Позивач вказував, що у зв'язку з тим, що позичальник неналежно виконував кредитне зобов'язання, станом на 4 червня 2013 року утворилася кредитна заборгованість в сумі 236 984,34 грн., із яких: 121 515,65 грн. заборгованість по кредиту та 115 468,69 грн. по процентам.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути вказану заборгованість з позичальника солідарно з поручителями, але з кожним із поручителів окремо.

Заперечуючи проти позову, ПП «Торговий дім» посилалось на те, що зобов'язання за їх договором поруки припинилося на підставі п.4 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2014 року, з урахуванням ухвали від 2 червня 2014 року про виправлення описки, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 солідарно з ПП «Торговий дім» на користь ТОВ «Кей-Колект» 236 984,34 грн. заборгованості за кредитним договором, а також з ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4 236 984,34 грн. заборгованості на користь ТОВ «Кей-Колект» Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПП «Торговий дім», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просило його скасувати в частині вирішення позовних вимог щодо нього та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, заявлені ТОВ «Кей -Колект» до фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 та ПП «Торговий дім», районний суд не звернув уваги на те, що позов пред'явлено до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3, який отримав кредит як суб'єкт підприємницької діяльності для придбання обладнання для такої діяльності, яка не припинена на час розгляду справи судом першої інстанції, та до юридичної особи.

Тому суд безпідставно вважав, що спір виник між фізичною та юридичними особами й розглянув його в частині цих позовних вимог в порядку цивільної юрисдикції, тоді як, відповідно до ст.12 ГПК України, такий спір підвідомчий господарському суду.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 1 та ст. 12 ГПК України спір між юридичними особами та суб'єктом підприємницької діяльності підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із матеріалів справи, 1 лютого 2008 року між Банком та фізичною-особою підприємцем ОСОБА_3 укладено кредитний договір за умовами якого останній отримав 176 750 грн. кредитний коштів строком до 31 січня 2012 року для придбання обладнання для здійснення підприємницької діяльності (а.с. 4-12).

В забезпечення його кредитного зобов'язання в цей же день 1 лютого 2008 року Банк уклав окремі договори поруки з ПП «Торговий дім» та ОСОБА_4 кожен із поручителів зобов'язався нести солідарну відповідальність з позичальником у повному обсязі у відповідності до умов кредитного договору (а.с. 16-18, 19-21).

12 грудня 2011 року між ТОВ «Кей -Колект» та Банком укладено договір факторингу з додатком, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором та за договорами забезпечення (а.с.35-44).

До підприємницької діяльності фізичних осіб, згідно зі ст. 52 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні справи порушив вищезазначені норми матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, що дає підстави суду апеляційної інстанції вийти за межі апеляційної скарги у відповідності до вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України.

Враховуючи викладене та на підставі п.1 ч.1 ст. 205 та ч.1 ст. 310 ЦПК України провадження у справі в зазначеній частині підлягає закриттю.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, тому не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 310, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Торговий дім «Миколаївщина» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 січня 2014 року, з урахуванням ухвали від 2 червня 2014 року про виправлення описки, скасувати в частині вирішення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до фізичної особи -підприємця ОСОБА_3 та приватного підприємства «Торговий дім «Миколаївщина» про стягнення солідарно кредитної заборгованості та постановити в цій частині нове судове рішення.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та приватного підприємства «Торговий дім «Миколаївщина» про стягнення кредитної заборгованості.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: