УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, який доповнив в процесі розгляду справи та остаточно просив:

- усунути перешкоди у користуванні спільною пішохідною доріжкою шляхом зобов'язання ОСОБА_5 знести частину незаконно встановленої огорожі, що забезпечить безперешкодний доступ до належної йому земельної ділянки НОМЕР_3;

- зобов'язати відповідачку привести свою земельну ділянку НОМЕР_1 у відповідність до розмірів та конфігурації, зазначених у генеральному плані садового кооперативу «Комунальник-3», тобто до 251 кв. м, та звернутися до Держземагенства щодо розробки відповідної технічної документації та оформлення правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 1956 року користується земельною ділянкою НОМЕР_3 у садовому кооперативі «Комунальник-3», а 10 червня 2005 року отримав державний акт на право власності на цю земельну ділянку; відповідачка ОСОБА_5 з жовтня 2011 року користується земельною ділянкою НОМЕР_1, яка є суміжною з його ділянкою, проте правовстановлюючих документів на неї не має.

Вказував, що згідно з генеральним планом садового кооперативу «Комунальник-3» від 1977 року розмір його земельної ділянки становить 0,0640 га (640 кв. м), а земельної ділянки, якою користується відповідачка - 0,0251 (251кв. м), і з 1956 року між цими земельними ділянками існувала спільна пішохідна доріжка.

Позивач вважає, що ОСОБА_5, яка була прийнята в члени кооперативу лише у 2011 році, незаконно та безпідставно розширила свою земельну ділянку за рахунок сумісної пішохідної доріжки і сусідньої земельної ділянки та встановила огорожу, чим позбавила його доступу до належної йому земельної ділянки НОМЕР_3.

З огляду на вказане просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 10 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності ОСОБА_4 порушень його прав та інтересів і факту чинення відповідачкою перешкод у проході до його земельної ділянки, як і не підтверджено те, що саме за рахунок пішохідної доріжки загального користування відбулося збільшення земельної ділянки ОСОБА_5; при цьому суди попередніх інстанцій виходили з того, що конфігурація земельної ділянки НОМЕР_1, якою користується ОСОБА_5, дійсно зазнала змін з боку суміжної ділянки НОМЕР_2, яка не належить позивачеві на праві власності або користуванні, а від проведення судової експертизи для вирішення питання щодо причини збільшення розміру площі земельної ділянки НОМЕР_1 він відмовився.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 16 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська