Справа №490/416/15-ц 13.08.2015 13.08.2015 13.08.2015
Провадження № 22ц-784/1956/15 Головуючий у 1-й інстанції Мамаєва О.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
УХВАЛА

Іменем України

13 серпня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання Гордійчук С.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення

Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 травня 2015 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,банк) звернулося до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту №014/08-112/75377 укладеним між сторонами 13 лютого 2008 року та додатковими угодами № 1 від 04 травня 2011 року і № 2 від 17 травня 2012 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги банк зазначав, що позивачці була відкрита кредитна лінія на 32600 доларів США кредиту. З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України додатковими угодами до кредитного договору сторони домовилися про тимчасове зменшення розміру щомісячного платежу по кредиту, та збільшили строк надання кредиту на 16 календарних місяців.

Отримавши кредит, ОСОБА_4, в установлений договором строк, кредит та відсотки за користування кредитом в повному обсязі не сплачувала. У зв'язку з чим, станом на 07 листопада 2014 року поточна заборгованість за кредитом склала 661,76 доларів США (9576,10 грн.), заборгованість за відсотками - 2261,98 доларів США (32732,34 грн.).

Посилаючись на викладене банк просив стягнути з відповідачки 36872,65 доларів США (533571,57 грн.): заборгованість за кредитом 32588,37 доларів США (471575,22 грн.), в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 661,76 доларів США (9576,10 грн.); заборгованість за відсотками 2552,15 доларів США (36931,29 грн.), в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 2261,98 доларів США (32732,34 грн.); пеня 1732,13 доларів США (25065,06 грн.).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 травня 2015 року позов задоволено. З відповідачки на користь позивача стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 36872,65 доларів США , яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 32588,37 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 661,76 доларів США, заборгованість за відсотками 2552,15 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 2261,98 доларів США, пеня 1732,13 доларів США. Судом розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову. На думку апелянта, суд порушив вимоги закону, оскільки не дослідив надані нею докази, а саме не допитав свідків, не призначив експертизи, не витребував докази на підтвердження її заперечень проти позову. Також, суд не взяв до уваги те, що положення правочину суперечить закону, оскільки банк не має право видати кредит та отримати плату у валюті, без індивідуальних ліцензій.

Представник позивача, заперечуючи проти задоволення апеляційної краги, просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 лютого 2008 року між позивачкою та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райфайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір № 014/08-112/75377 з трьома додатками. За умовами договору банк надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 32600 доларів США зі сплатою 13 % річних з трьома додатками як складової частини договору. Надання кредиту було встановлені графіком в додатку № 1.

Позичальник зобов'язалася повернути кредит в строк до 13 лютого 2023 року, а також сплатити проценти за його користування, комісію, згідно умов договору та тарифів, за графіками, які містилися в додатку № 2. Відповідно графіку № 2 сума щомісячного платежу визначалася в 412,47 доларів США, яка йшла на погашення тіла кредиту та відсотків (а.с. 12).

Сукупна вартість кредиту вказувалася в додатку № 3 до договору.

13 лютого 2008 року між сторонами, на виконання умов кредитного договору (п. 3.2), було укладено договір на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат», та відповідачці відкрито поточний рахунок. В той же день, відповідачкою за заявою про видачу готівки видано 32600 доларів США.

Після видачі кредиту, між сторонами укладено дві додаткові угоди, відповідно 04 травня 2011 року та 17 травня 2012 року, за якими сторони погодили тимчасове зменшення розміру щомісячного платежу по кредиту, та збільшили строк надання кредиту на 16 календарних місяців.

Відповідачка своїх обов'язків в повному обсязі не виконала у зв'язку з чим, 16 жовтня 2014 року банк направив їй вимогу про сплату заборгованості по поточним платежам та залишку несплаченого кредиту достроково. Однак позивачка заборгованість не сплатила та їй нарахована заборгованість разом з пенею, сплата якої передбачена договором, станом на 07 листопада 2014 року в розмірі 36872,65 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 32588,37 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом - 661,76 доларів США, заборгованість за відсотками - 2552,15 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 2261,98 доларів США, та пеня - 1732,13 доларів США.

Встановивши, що відповідачка порушила взяті на себе зобов'язання, суд у відповідності до ст.ст. 526, 530, 553,610, 611, 1054 ЦК України, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором.

Доводи в апеляційній скарзі про недійсність договору через незаконність видачі кредиту в іноземній валюті безпідставні.

Так, суд, давши належну оцінку доказам у справі, дійшов правильного висновку, що кредитний договір відповідає вимогам закону, дії сторін при укладені кредитного договору були направлені на виникнення правовідносин щодо видачі кредиту позивачу в іноземній валюті, та не суперечили ст.ст. 524, 533 ЦК України, ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

На час укладення договору банк мав банківську ліцензію № 10 від 11 жовтня 2006 року, яка давала йому право на здійснення банківських операцій, визначених в пунктах 5-11ч.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (далі -Закон). Також банк мав дозволи від 11 жовтня 2006 року №10-4, з додатком, на право здійснення операцій, визначених п.п.1-4 ч.ч.2, 3 вказаної статті та додатки до дозволів про перелік операцій з валютними цінностями.

Таким чином, банк мав право видавати кредит в іноземній валюті, а надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Суд першої інстанції в рішенні навів ґрунтовний правовий аналіз положень закону щодо одержання та сплати кредиту в іноземній валюті, а саме положень ЦК України, ст.ст.19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.5,11 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.ст. 44 Закону України «Про Національний банк України». Також, суд обґрунтовано спирався на роз'яснення Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Безпідставні посилання апелянта на те , що суд не дослідив всіх суттєвих обставин справи. Судом перевірені доводи позивача щодо відкриття рахунку та перерахунку на нього кредитних коштів; надання інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг по оформленню договору про надання кредиту, переваги і недоліки запропонованих схем кредитування, про можливі ризики у випадках різкої зміни валютного курсу. Перевіривши обставини справи та надані сторонами докази суд дав їм в рішенні обґрунтовану та правильну оцінку.

Посилання апеляційної скарги на незаконність договору виходить за межі предмету та підстав позову. Договір, за яким провадиться стягнення заборгованості є дійсним.

Доводи в апеляційній скарзі про необхідність призначення судом першої інстанції правової експертизи суперечать нормам матеріального і процесуального права. Позовних вимог про визнання договору недійсним сторонами не заявлялося і судом не розглядалося.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 травня 2015 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: