Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ18 лютого 2015 рокум. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоСитнік О.М.,суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,Писаної Т.О., Юровської Г.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення спільної сумісної власності та стягнення грошової компенсації та за зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2014 року,в с т а н о в и л а:У жовтні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 2 липня 2002 року він з відповідачкою є співвласниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яку вони придбали до реєстрації шлюбу. Зазначена квартира придбана ними без визначення часток кожного співвласника у спільному майні, а тому є їхньою спільною сумісною власністю. Позивач зазначив, що в спірній квартирі він не проживає з серпня 2010 року, оскільки відповідачка змінила замок у вхідних дверях та перешкоджає вільно користуватися нею, а тому просив суд припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, зобов'язавши відповідачку сплатити йому грошову компенсацію вартості його частини в спільній сумісній власності у розмірі 225 282 гривні 75 копійок. У листопаді 2013 року відповідачка звернулася до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, на обґрунтування якого зазначила, що в період перебування у шлюбі з ОСОБА_5 ними було придбано автомобіль марки «CHEVROLET Aveo», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який без її згоди було відчужено. Крім того зазначила, що ОСОБА_5 протягом трьох років не проживає у спірній квартирі та не бере участі у витратах з утримання спірної квартири, а тому просила суд стягнути з нього на свою користь Ѕ частини від вартості проданого автомобіля в розмірі 27 495 гривень, вартість сплачених комунальних послуг та послуг на утримання квартири АДРЕСА_1 у розмірі 3 688 гривень 95 копійок за період з 23 жовтня 2010 року до 10 жовтня 2013 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 червня 2014 року первинний позов задоволено частково. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_5 на 1/6 частки квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості 1/6 частки квартири АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю, та становить 43 523 гривні 66 копійок. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/1 частки квартири АДРЕСА_1. В решті позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 компенсацію у розмірі Ѕ частини від вартості транспортного засобу - марки «CHEVROLET Aveo», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, у розмірі 27 495 гривень. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1/6 вартості комунальних послуг та послуг на утримання квартири АДРЕСА_1 у розмірі 1 229 гривень 65 копійок за період з 23 жовтня 2010 року до 10 жовтня 2013 року. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 311 гривень 83 копійки. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 435 гривень 23 копійки. У решті позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2014 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 червня 2014 року в частині припинення права спільної сумісної власності ОСОБА_5 на 1/6 частки квартири, стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості 1/6 частки квартири АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю, та стягнення судового збору у розмірі 435 гривень 23 копійки скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_5 на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 компенсацію вартості Ѕ частки квартири АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю, у розмірі 225 282 гривні 75 копійок. Після сплати компенсації за Ѕ частки квартири визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_1. У решті рішення залишено без змін. У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування зазначених судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.Задовольняючи частково первинний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в день укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу було посвідчено договір дарування грошей, відповідно до якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 кошти в розмірі 37 100 гривень на придбання житла. Встановивши, що ОСОБА_5 сплачено вартість 1/6 частини квартири, суд першої інстанції дійшов висновку про припинення спільної сумісної власності та визнання на вказану частину зі стягненням на його користь розміру компенсації вартості 1/6 частини спірної квартири у сумі 43 523 гривні 66 копійок, виходячи з оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності від 24 квітня 2014 року. Стягуючи з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1/6 частини вартості комунальних послуг та послуг з утримання квартири АДРЕСА_1 за період з 23 жовтня 2010 року по 10 жовтня 2013 року, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за зустрічним позовом протягом трьох років у вказаній квартирі не проживає та не бере участі в утриманні житла. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Судами встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 2 липня 2002 року сторони придбали у власність квартиру АДРЕСА_1, вартістю 45 000 гривень. Спірна квартира зареєстрована за сторонами в рівних долях.У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При вирішенні справи, крім вказаної спеціальної норми, апеляційним судом не враховано загальних засад цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14. Отже, апеляційний суд не перевірив можливості сплати відповідачем такої компенсації і не врахував, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Крім того, дійшовши висновку про рівність часток у спільному сумісному майні, апеляційний суд на порушення ст. 316 ЦПК України не з'ясував, чи підлягає вирішенню відповідно до ст. 360 ЦК України вимога щодо стягнення вартості послуг на утримання житла. Разом з цим рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі, оскільки суд помилково застосував до спірних правовідносин норми ст. ст. 61, 63, 69, 70, 71 СК України. За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні із стягненням грошової компенсації та стягнення вартості частини комунальних послуг підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Висновки судів про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля у зв'язку з його відчуженням ОСОБА_5 без згоди ОСОБА_6 є законними та обгрунтованими.Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2014 року в частині вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні із стягненням грошової компенсації та стягнення вартості частини комунальних послуг скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 вересня 2014 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.М. Ситнік Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Т.О. Писана Г.В. Юровська