Справа № 159/3230/15-ц
Провадження № 2/159/915/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 18 серпня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Окостень І.В.,

при секретарі Федчик К.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме спадкове майно,

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернулася у суд через представника ОСОБА_2 із указаним позовом, просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7, який помер 30 квітня 2011 року, право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на вулиці Миру №25 в селі Поповичі Ковельського району та на ? частки цього майна, як набутого за час шлюбу. Такі вимоги обґрунтувала тим, що прийняла спадщину, але позбавлена можливості оформити спадщину на це майно через відсутність правовстановлюючих документів. Вказаний будинок набутий нею та чоловіком у спільну сумісну власність у 1980-их роках.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов із зазначених у позовній заяві підстав, просили його задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, кожен зокрема, подали заяви про відсутність заперечень щодо задоволення позову та слухання справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд задовольнив позов з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1223, ст. 1261 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом, зокрема, у першу чергу, мають діти спадкодавця, пережиле подружжя та батьки.

З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 108677, виданого 01 травня 2011 року Поповичівською сільською радою Ковельського району Волинської області, встановлено, що ОСОБА_7 помер 30 квітня 2011 року у віці 57 років в селі Поповичі Ковельського району Волинської області.

Померлий є чоловіком позивача, батьком відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та сином відповідача ОСОБА_5, що убачається із копій свідоцтв про народження останніх та про укладення шлюбу, копії яких наявні у матеріалах справи.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України відповідно до яких спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї, а спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про відкриття спадщини, позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після чоловіка, оскільки постійно проживала разом з ним на час відкриття спадщини і не відмовилася від неї, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, які також проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у шестимісячний строк подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини, відповідач ОСОБА_3 з померлим не проживав і з заявою про прийняття спадщини не звертався. Такі обставини стверджуються матеріалами спадкової справи на імя ОСОБА_8, заведеної Ковельською державною нотаріальною конторою, довідкою Поповичівської сільської ради щодо членів сімї останнього, які проживали з ним на день його смерті (а.с.22).

Таким чином, суд уважає доведеною ту обставину, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після ОСОБА_7 Крім того, вона оформила у нотаріуса спадщину на частину спадкового майна (земельну ділянку).

Відповідно до витягу із погосподарської книги №2 за 2011 рік (а.с.21) по особовому рахунку №0118/1 будинок 1989 року побудови з надвірними будівлями та спорудами у с. Поповичі на вулиці Миру №25 належить ОСОБА_9

Вказаний будинок побудовано ОСОБА_7 за час перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачем, що слідує із свідоцтва про укладення між ними шлюбу від 06 травня 1978 року, виданого Голобською селищною радою Ковельського району Волинської області.

Згідно з положеннями статей 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР, що діяли на момент набуття будинку, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, і їх частки є рівними.

Тобто, позивач ОСОБА_1 має право власності на ? частки житлового будинку з господарськими будівлям і спорудами, що у с. Поповичі на вулиці Миру №25 Ковельського району, як на частку у спільній сумісній власності подружжя; інші ? частки цього майна входять до складу спадщини ОСОБА_9, яку прийняла тільки позивач.

З технічного паспорту вбачається, що вказаний будинок побудовано у 1989 році, господарські будівлі сарай і літня кухня у 1970 році, станом на травень 2015 року відміток про самовільні будівлі та добудови не має.

Станом на 24 червня 2015 року ринкова вартість житлового будинку на вул. Миру, 25, у с. Поповичі Ковельського району становить 67168 грн.

Діюче на час будівництва житлового будинку законодавство Української РСР не ставило в залежність виникнення права власності на будинок від його державної реєстрації. Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджували право приватної власності.

Правовстановлюючі документи на вказане майно у позивача відсутні. Відомості про реєстрацію права власності на будинок у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також відсутні, тому нотаріусом з урахуванням п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5 за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно відмовлено позивачу видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно.

Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Оскільки наведені обставини позбавили позивача отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, її право підлягає захисту в судовому порядку, а саме: визнання за нею права власності на ? частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що на вулиці Миру, №25, у селі Поповичі Ковельського району Волинської області, як на частку в спільному сумісному майні подружжя та на ? частки вказаного майна в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7

Виходячи із характеру спору та за відсутності заперечень відповідачів щодо задоволення заявленого позову, судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

На підставі ст. ст. 16, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сімю Української РСР, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на ? частки у спільному майні подружжя та на ? частки в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_7 - на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що на вулиці Миру, №25, у селі Поповичі Ковельського району Волинської області.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_10