АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9535/15 Справа № 200/501/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Глущенко Н.Г., Пономарь З.М.,

при секретарі - Хлус Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом в якому зазначив про те, що 16.04.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким позивач надав відповідачу позику у розмірі 123 800 грн., що є еквівалентом 10000 доларів США зі сплатою відсотків за користування грошима у розмірі 5% на місяць, з кінцевим строком повернення 15.10.2014 року.

ОСОБА_2 зобовязалася своєчасно повертати позику, нараховані відсотки у відповідності до умов договору. Дотепер ОСОБА_2 свої обовязки виконує неналежним чином та станом на 22.11.2014 року вона має заборгованість в сумі 14 850 доларів США, що є еквівалентом 235 372,5 грн.

В забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 16.04.2014 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 уклали договір іпотеки від 16.04.2014 року, згідно якого відповідачка передала в іпотеку належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,0874 га кадастровий номер :02:102:0076, яка розташована в районі вул. Веселки у м. Дніпропетровську.

Оскільки ця земельна ділянка є іпотечним майном та кредитор має право переважно перед іншими кредиторами задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, тому позивач просив в рахунок заборгованості в розмірі 235 372,5 грн. за договором позики від 16.04.2014 року звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0874 га кадастровий номер :02:102:0076, яка розташована в районі вул. Веселки у м. Дніпропетровську.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Звернуто стягнення на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на земельну ділянку площею 0,0874 га кадастровий номер :02:102:0076, яка розташована в районі вул. Веселки у м. Дніпропетровську вартістю 247 600 грн., в рахунок сплати боргу за договором позики від 16.04.2014 року на суму 235 372 грн. 50 коп, та визнано за ним право власності на цю земельну ділянку. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю в розмірі 12227 грн. 50 коп.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2 353 грн. 73 коп.

Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року припинено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0874 га кадастровий номер :02:102:0076, яка розташована в районі вул. Веселки у м. Дніпропетровську.

Не погодившись із судовими рішеннями, відповідачка подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також не врахування обставин у справі, а тому просила скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення та додаткове рішення суду першої інстанції необхідно скасувати із наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд посилався на вимоги ст. 526, ч. 1 ст. 1049 ЦК України про порядок виконання зобов'язання. Обґрунтовуючи необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки суд посилався на вимоги ч.1 ст.12, ч.1 ст.33, ст.37 Закону України «Про іпотеку», судову практику.

Судом встановлено, що 16.04.2014 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики, згідно з яким позивач надав відповідачці позику у розмірі 123 800 грн., що є еквівалентом 10 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування грошима у розмірі 5% на місяць, із кінцевим строком повернення 15.10.2014 року.

ОСОБА_2 зобовязалася своєчасно повертати позику, нараховані відсотки у відповідності до умов договору. Дотепер ОСОБА_2 свої обовязки виконує неналежним чином та станом на 22.11.2014 року вона має заборгованість у сумі 14 850 доларів США, що є еквівалентом 235 372 грн. 50 коп.

В забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 16.04.2014 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 уклали договір іпотеки від 16.04.2014 року, згідно якого відповідач передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,0874 га кадастровий номер :02:102:0076, яка розташована в районі вул. Веселки у м. Дніпропетровську, що належить на праві власності ОСОБА_2, сторони визначили, що вартість іпотечного майна складає 247 600 грн.

Оскільки ОСОБА_2 порушила умови договору позики, добровільно в строк не сплачує заборгованість за договором забезпеченим іпотекою, та вартість предмета іпотеки співмірна із сумою заборгованості відповідача перед позивачем, тому суд вважав за необхідне звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_3

Також суд стягнув із позивача на користь відповідача, у відповідності до положень ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про виконавче провадження», різницю між вартістю предмету іпотеки та заборгованістю відповідача перед позивачем, яка складає 12 227 грн. 50 коп., оскільки вартість предмету іпотеки перевищує заборгованість відповідача перед позивачем.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнуто із відповідачки на користь позивача оплачений судовий збір у розмірі 2 353 грн. 73 коп.

Приймаючи додаткове рішення у справі, суд посилаючись на вимоги п.8 ч.1 ст.346 ЦК України, припинив право власності ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Але із врахуванням обставин у справі, вимог законодавства на час розгляду справи як у суді першої інстанції, так і апеляційного розгляду справи, наявні підстави для скасування судових рішень та відмови у задоволенні позову.

Матеріалами справи підтверджується що 16.04.2014 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики, згідно з яким позивач надав відповідачці позику у розмірі 123 800 грн., що є еквівалентом 10 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування грошима у розмірі 5% на місяць, із кінцевим строком повернення 15.10.2014 року.

ОСОБА_2 зобовязалася своєчасно повертати позику, нараховані відсотки у відповідності до умов договору. В матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_2 свої обовязки виконала, а станом на 22.11.2014 року позивач зазначив, що вона має заборгованість у сумі 14 850 доларів США, що є еквівалентом 235 372 грн. 50 коп.

В забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 16.04.2014 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 уклали договір іпотеки від 16.04.2014 року, згідно якого відповідачка передала в іпотеку земельну ділянку площею 0,0874 га кадастровий номер :02:102:0076, яка розташована в районі вул. Веселки у м. Дніпропетровську, що належить на праві власності ОСОБА_2, сторони визначили, що вартість іпотечного майна складає 247 600 грн.

Надаючи розрахунок заборгованості відповідача по сплаті відсотків за користування грошима у розмірі 5% на місяць, позивач нараховував подвійну суму на проценти, що не відповідає п.1.1 умов договору.

В договорі іпотеки зазначено, що земельна ділянка є вільною від забудов (п.1.7), кредитор має право переважно перед іншими кредиторами задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна (п.1.6), у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п.4.5), але цей спосіб сторонами не визначений у договорі.

Частиною 2 статті 13 Закону від 11 грудня 2003 р. N 1378-IV "Про оцінку земель" передбачено, що у разі застави земельної ділянки проводиться експертна грошова оцінка землі. Але всупереч вимогам закону така оцінка в матеріалах справи відсутня. Сторони визначили, що вартість іпотечного майна складає 247 600 грн., але при цьому не враховано, що на земельній ділянці є споруди, про які у договорі іпотеці нічого не зазначено і їх вартість сторонами не врахована.

Відповідно до ст. 6 Закону N 898-IV «Про іпотеку», якщо в іпотеку передається будівля (споруда), розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. І навпаки, якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом із цими будівлями (спорудами).

Сторони самі визначили, що вартість іпотечного майна складає 247 600 грн., але при цьому не враховано, що на земельній ділянці є споруди, про які у договорі іпотеці нічого не зазначено і їх вартість сторонами не врахована.

Частиною 3 ст. 36 Закону N 898-IV визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, установленому ст. 37 Закону N 898-IV.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 37 Закону N 898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Оскільки у іпотечному договорі не передбачено передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, а тому відсутні підстави для застосування звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом набуття іпотекодержателем його у власність.

Такий висновок не суперечить положенням ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 11.12.2013 року (справа № 6-124цс13), розясненням п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у вибраний позивачем спосіб, із врахуванням зазначених вище вимог законодавства, а також тих обставин, що: розрахунок суми боргу не відповідає умовам позики; на земельній ділянці є споруди, які не зазначені у договорі іпотеки; відсутня експертна оцінка земельної ділянки; відсутнє застереження в договорі іпотеки про спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у власність.

А тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а судові рішення скасувати, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, та відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності, припинення права власності.

Рішення набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: