Провадження № 2-о/127/495/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 грудня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,

при секретарі: Малику О.В.

за участю:

представників заявника: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника заінтересованої особи: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/17505/15-ц за заявою ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_1, заінтересовані особи Вінницька міська рада та Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в інтересах ОСОБА_4, заінтересовані особи Вінницька міська рада, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, мотивуючи заяву тим, що 20.08.1997 року померла ОСОБА_5, яка була матірю ОСОБА_4. Прізвище «Тарковська» було присвоєно ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 в 1932 році. В шлюбі народилася дочка ОСОБА_4, дошлюбне прізвище якої ОСОБА_6. Згодом з невідомих причин прізвище матері «Тарковська» було змінено на дошлюбне прізвище «Мельник». В звязку з відсутністю документів, які б підтверджували зміну прізвища померлої виникла необхідність у встановленні факту родинних відносин між ОСОБА_5 та її дочкою ОСОБА_4. Після смерті матері відкрилася спадщина на належну їй на праві власності 1/6 частку квартири АДРЕСА_1, в якій мати проживала та була зареєстрована на день смерті. Крім того відкрилася спадщина на інші речі померлої. На день смерті матері ОСОБА_4 була зареєстрована за іншою адресою, проте вона поховала матір та протягом шестимісячного терміну прийняла спадщину, тобто забрала речі померлої, а саме одяг та посуд. Встановлення фактів, що мають юридичне значення потрібно для того, щоб реалізувати свої права як спадкоємця. Просить встановити факти, що мають юридичне значення про те, що ОСОБА_5, яка померла 20.08.1997 року була матір'ю ОСОБА_4, та про те, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5.

В подальшому, на усунення недоліків заяви, зазначених в ухвалі Вінницького міського суду від 09.11.2015р., заявником подано уточнюючу заяву, в якій заявником зазначено ОСОБА_4, заінтересовані особи Вінницька міська рада, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області про встановлення фактів того, що ОСОБА_5, яка померла 20.08.1997 року була матір'ю ОСОБА_4, та про те, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1, а також представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримали заяву з викладених у ній підстав та просили суд заяву задовольнити. При цьому, представник ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що нею при підготовці уточнюючої заяви допопущені описки, а саме у вступній частині заяви, по її тексту та в резолютивній її частині помилково зазначено по батькові заявника «Юхтимівна», тоді як необхідно зазначити «Юхимівна», а тому просила суд врахувати цю описку при прийнятті рішення суду.

Представник заінтересованої особи Вінницької міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що не заперечує щодо встановлення факту родинних відносин між заявником та особою яка померла, а при вирішенні питання щодо встановлення факту прийняття спадщини покладається на розсуд суду.

Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не зявився, однак до суду надійшли заяви №647-31-04-39 від 11.08.2015р., №757-31-4-39 від 17.09.2015р., №814-31-04-39 від 10.10.2015р., №827-31-04-39 від 19.10.2015р., №861-31-04-39 від 02.11.2015р. про розгляд справи без представника відділу та вирішення питання на розсуд суду.

В судовому засіданні за клопотання заявника були допитані свідки ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Відповідно до частини 5 статті 180 ЦПК України свідки попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань.

Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що 20.08.1997 року померла ОСОБА_5, яка була матірю ОСОБА_4. Прізвище «Тарковська» було присвоєно ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 в 1932 році. Однак згодом з невідомих причин прізвище ОСОБА_6 було змінено на дошлюбне прізвище ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну їй на праві власності 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 та на інші речі померлої. На день смерті матері ОСОБА_4 була зареєстрована за іншою адресою, однак вона займалася похованням матері та протягом шестимісячного терміну прийняла спадщину, тобто забрала речі померлої.

ОСОБА_11 Ярославович в судовому засіданні пояснив, що тривалий час знає родину заявника, оскільки його брат є зятем ОСОБА_4. Йому відомо, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_5, яка померла 20.08.1997 року. ОСОБА_5 до дня смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті матері ОСОБА_4 забрала з квартири її речі. ОСОБА_7 пояснив суду, що він на своєму автомобілі (сьома модель автомобіля жигулі), разом зі своїм братом перевозив речі після смерті ОСОБА_5, а саме: стіл, стільці, виносили їх з кімнати де проживала покійна, перевозили речі декілька разів.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 це баба його дружини ОСОБА_1, а ОСОБА_4 його теща, він проживав в одній квартирі разом з покійною ОСОБА_5 Свідок також пояснив, що після смерті ОСОБА_5 всі її речі забрата ОСОБА_4, це рушники саморобні, хустки, сарафани. При цьому, свідок пояснив, що меблів у неї не було, всі речі які залишилися вони за один раз перевезли разом з братом.

Показання свідків ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 суд до уваги не приймає, оскільки на момент смерті ОСОБА_5 (20.08.1997) їм виповнилося шість та вісім років відповідно, а тому події 1997 року, вони памятають не чітко та фрагментально.

Заслухавши пояснення представників заявника та заінтересованої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява частково обґрунтована і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України)

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-АМ № 016113 ОСОБА_5 померла 20.08.1997 року в м. Вінниці. (а. с. 4).

Із копії запису акта про укладення шлюбу №118 від 30.05.1981 року вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб в 1932 році, після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище ОСОБА_6. (а. с. 8).

В даному шлюбі, як вбачається із копії свідоцтва про народження серії ЯЩ № 654213, 07.10.1932 року народилася дочка ОСОБА_12. В свідоцтві про її народження у графі мати записано ОСОБА_13, у графі батько записано ОСОБА_6. (а. с. 5).

Із копії свідоцтва про укладення шлюбу виданого 05.05.1956 року вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_14 уклали шлюб 05.05.1956 року, після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище Гершун. (а. с. 6).

Як вбачається з довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області №168-3.1-07-113 від 03.07.2015 року у відділі відсутній актовий запис про розірвання шлюбу на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за період з 1946 року по 03.07.2015 року. (а. с. 7).

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №0 від 03.07.2015 року, вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб в 1932 році, після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище ОСОБА_6. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4. Крім того, з даного витягу вбачається, що ОСОБА_6 загинув під час Великої Вітчизняної війни. (а. с. 9-10).

Разом з тим, як вбачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_15 (дочка заявника) №144341 від 30.06.1958р., її матірю зазначено ОСОБА_4 (а не Юхтимівна), а батьком ОСОБА_14. (а.с 20).

В подальшому, ОСОБА_15, у звязку з реєстрацію шлюбу з ОСОБА_8, змінила прізвище на «Куца» (а.с 21)

Суд не приймає до увагу ту обставину, що у довіреності від 19.05.2015р. (а.с. 19) по батькові заявника зазначено «Юхтимівна», оскільки як пояснили в судовому засіданні представники заявника, ця помилка повязана з перекладом довіреності на українську мову. При цьому, суд враховує що у всіх документах, а саме у свідоцтві про народження заявника серії ЯЩ № 654213, свідоцтві про укладення шлюбу від 05.05.1956 року, які видавались російською мовою, по батькові заявника зазначено «Ефимовна», що в перекладі на українську мову означає «Юхимівна»

За таких обставин суд вважає, що факт, що має юридичне значення, про те, що ОСОБА_5, яка померла 20.08.1997 року в м. Вінниці була матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, підтверджено в судовому засіданні і заява в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення про те, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5, суд приходить до висновку, що дана вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва на право власності на житло від 31.07.1997 року співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках (по 1/6) є ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_16.

Після смерті ОСОБА_5 20.08.1997 року відкрилася спадщина на належну їй на праві власності 1/6 частку квартири АДРЕСА_1, в якій ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована на день смерті. Дані обставини підтверджуються Свідоцтвом на право власності на житло від 31.07.1997 року та довідкою ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» від 13.07.2015 року № 4187. (а. с. 11-12).

Свої вимоги в цій частині заявник мотивує тим, що на день смерті матері заявник - ОСОБА_4 була зареєстрована за іншою адресою, проте вона поховала матір та протягом шестимісячного терміну прийняла спадщину, тобто забрала речі померлої, а саме одяг та посуд.

Як вбачається з матеріалів справи, спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилась 20.08.1997 року, тобто у період дії положень Цивільного кодексу УРСР.

Отже правовідносини, які мають місце в даній цивільній справі, враховуючи відкриття спадщини у зв'язку зі смертю ОСОБА_5 до 01 січня 2004 року, регулюються відповідними нормами ЦК УРСР 1963 року: розділом УІІ «Спадкове право», зокрема, щодо підстав спадкоємства, часу відкриття спадщини, прийняття спадщини та ін.

Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої цього Кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при вирішенні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення про те, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 слід керуватись вимогами Цивільного кодексу УРСР.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК Української РСР (чинного на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Положеннями статей 549, 554 ЦК Української РСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528, 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів.

Відповідно до статті 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Як встановлено в судовому засіданні, із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 не зверталася та свідоцтво про право на спадщину не отримувала, а тому є такою, що не прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року, який діяв на час виникнення цих правовідносин).

Як вбачається з витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) наданого приватним нотаріусом ОСОБА_17 09.07.2015 р. №40887790, в реєстрі відсутня інформація про спадкову справу відкриту після смерті 20.08.1997 року ОСОБА_5. (а. с. 16).

Та обставина, що ОСОБА_4 була зареєстрована за іншою адресою, проте вона поховала матір та протягом шестимісячного терміну прийняла спадщину, тобто забрала речі померлої, а саме одяг та посуд, не є свідченням прийняття нею спадщини. Дані твердження заявника не підтверджені жодним доказом.

Крім того, суд вважає, що показання свідків не можуть братись до уваги при вирішенні спору, оскільки їх показання містили розбіжності, а деколи за своїм характером були припущеннями.

Зокрема, свідок ОСОБА_7 пояснював, що разом зі своїм братом перевозив речі після смерті ОСОБА_5, а саме: стіл, стільці, виносили їх з кімнати де проживала покійна, перевозили речі декілька разів його автомобілем, тоді як свідок ОСОБА_8 пояснив що меблів у покійної не було, всі речі які залишилися вони загорнули у хустину та відвезли ОСОБА_4 на автомобілі брата (за один раз).

В той же час, суд звертає увагу, що усі свідки, а саме ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 являються родичами. Так, ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 (заявника), ОСОБА_8 чоловік ОСОБА_1 та зять ОСОБА_18 Юхиміни, а ОСОБА_7 рідний брат ОСОБА_8. Таким чином, їхні свідчення суд оцінює критично, оскільки вони викликають сумніви в їх достовірнотсі, так як всі ці особи є зацікавленими у результаті розгляду даної справи.

Поряд з цим, з клопотанням про виклик інших свідків, зокрема сусідів померлої, представники заявника не зверталися.

Натомість в матеріалах справи міститься копія домової книги, з якої вбачається, що ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала в будинку за адресою: м. Вінниця. вул. Серафимовича, 42. (а. с. 13-15).

Отже, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 не може вважатись такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 209, 212-215, 234, 235, 256-259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_4, подану її представником ОСОБА_1, заінтересовані особи Вінницька міська рада та Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області про встановлення фактів, що мають юридичне значення - задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, про те, що ОСОБА_5, яка померла 20.08.1997 року в м. Вінниці була матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 25.12.2015р.

Суддя: