Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,

Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Шумський районний сектор управління державної міграційної служби України у Тернопільській області, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення із нього ОСОБА_4, ОСОБА_5, зобов'язання Шумського районного сектору управління державної міграційної служби України в Тернопільській області зняти з реєстрації ОСОБА_4, ОСОБА_5; за позовом ОСОБА_4 до відділу Державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції Тернопільської області, Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про визнання недійсними прилюдних торгів та визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів; за позовом ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Кузьмович Наталія Василівна, до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шумської районної державної адміністрації, ОСОБА_7, про визнання недійсним договору іпотеки квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив та остаточно просив усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 - без надання іншого житла та зняття з реєстраційного обліку. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого приватним нотаріусом Шумського районного нотаріального округу Хаблюк Т.В. Проте відповідач ОСОБА_4, яка є попереднім власником квартири, відмовляється її звільняти, тому він за захистом свого права звернувся до суду з цим позовом.

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції Тернопільської області (далі - ВДВС Шумського РУЮ Тернопільської області), Приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» (далі - ПП «СП «Юстиція») про визнання недійсними прилюдних торгів, які відбулися 27 листопада 2013 року, та протоколу проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна № 21/115/13/і/1, затвердженого 27 листопада 2013 року. Свій позов обґрунтовувала тим, що під час проведення 27 листопада 2013 року вказаних прилюдних торгів було порушено норми Закону України «Про виконавче провадження», що виразилося у тому, що відповідачами ВДВС Шумського РУЮ Тернопільської області та ПП «СП «Юстиція» взято за основу висновок про оцінку нерухомого майна станом на 27 листопада 2013 року.

Крім того, ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки квартири від 05 березня 2012 року, зазначивши, що під час посвідчення цього договору приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Кузьмович Н.В. не перевірив інформації щодо проживання та реєстрації в зазначеній квартирі неповнолітніх осіб, оскільки на той час у квартирі була зареєстрована її малолітня племінниця ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також проживали її малолітні діти. Однак нотаріус не отримував від Служби у справах дітей Шумської районної державної адміністрації Тернопільської області дозволу на передачу квартири в іпотеку.

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 21 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09 липня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, шляхом виселення із неї ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні указаних позовів ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу направити на новий судовий розгляд, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Проте ухвала апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2005 року № 74/5 (далі - Інструкція), та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_04_24/pravo1/REG4038.html?pravo=1> (далі - Тимчасове положення). Питання реалізації іпотечного майна регулюється також нормами Закону України «Про іпотеку».

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що згідно з цим Законом підлягають примусовому виконанню.

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Частиною 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст. 58 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Частинами 2, 3, 4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право сторін виконавчого провадження оскаржити результати оцінки майна та порядок їх оскарження до передачі майна на реалізацію.

У разі коли сторона виконавчого провадження не реалізувала своє право оскарження звіту суб'єкта оціночної діяльності в передбачений законом строк, цей звіт про оцінку майна набуває чинності і є підставою для реалізації майна з прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною у звіті (ч. 5 ст. 58, ч. 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку).

Пунктом 3.2 Тимчасового положення передбачено, що спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою, та інші відомості, передбачені Інструкцією.

Разом із тим відповідно до ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку звіт втрачає чинність і оцінка майна проводиться повторно.

Виходячи з результатів аналізу ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 3.2 Тимчасового положення, слід дійти висновку, що звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після збігу цього строку обов'язковою умовою призначення і проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна.

Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який втратив чинність, є порушенням ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» та підставою для визнання таких торгів недійсними.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України та свою правову позицію з цього питання виклав у постановах від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-147цс14, від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-124цс14, від 24 грудня 2014 року у справі № 6-205цс14, від 28 січня 2015 року у справі № 6-227цс14, від 04 березня 2015 року у справі № 6-18цс15, від 22 квітня 2015 року у справі № 6-85цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Однак вищевикладене залишилося поза увагою судів попередніх інстанцій, які в достатньому обсязі не перевірили доводів ОСОБА_4 про порушення під час проведення 27 листопада 2013 року прилюдних торгів із реалізації вищевказаної квартири норм Закону України «Про виконавче провадження» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_05_14/pravo1/T990606.html?pravo=1> щодо терміну чинності звіту оцінки майна, підписаного 14 травня 2013 року, та помилково виходили з того, що цей звіт у встановлений шестимісячний строк був направлений для реалізації іпотечного майна.

Вказані вище помилки міг виправити апеляційний суд згідно з наданими чинним ЦПК України повноваженнями, однак, відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 та залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд всупереч вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору; в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню; порушив норми процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлена у справі ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 09 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Попович

О.В. Ступак