Ухвала

іменем України

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_6 як боржника, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як поручителів 56 260,24 доларів США боргу за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 10 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким банк надав їй 59 861 долар США, а вона зобов'язалася повернути кошти до 09 вересня 2036 року та сплатити 11,30 % річних за користування ними, на забезпечення виконання якого в цей же день між банком та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 укладені договори поруки.

Відповідачка зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 31 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 56 260,24 доларів США.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 березня 2015 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 56 260,24 доларів США заборгованості за кредитним договором.

У задоволенні позовних вимог про стягнення боргу з поручителів відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно із законом, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав умови договору кредиту та надав відповідачці кредитні кошти, однак вона взяті на себе зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, а порука припинилась, оскільки відбулась зміна основного зобов'язання без згоди поручителів, внаслідок чого збільшився обсяг їх відповідальності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що збільшення банком процентної ставки за договором кредиту відбулось відповідно до його умов і поручителям були відомі всі умови договору кредиту, тому немає підстав вважати, що зміна основного зобов'язання відбулась без їх згоди і обсяг їх відповідальності збільшився, отже порука не припинилась і поручителі повинні нести солідарну з боржником відповідальність за порушення ним свого обов'язку.

Проте погодитися з таким рішенням суду апеляційної інстанцій не можна з огляду на наступне.

Судами установлено, що 10 вересня 2007 року між ОСОБА_6 та АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», укладено кредитний договір, за яким відповідачці надано 59 861 долар США на споживчі цілі зі сплатою 11,30 % річних за користування коштами з кінцевим терміном повернення коштів до 09 вересня 2036 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в цей же день між банком та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 укладено договори поруки, за якими відповідачі взяли на себе зобов'язання відповідати солідарно з боржником за виконання ним свого обов'язку з повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

З 11 грудня 2010 року відсоткова ставка за кредитним договором збільшена з 11,3 % річних до 22,6 % річних.

Відповідачка зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала і 26 лютого 2014 року їй та поручителям направлені письмові вимоги про погашення заборгованості, які не виконані.

Станом на 31 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 56 260,24 доларів США, в тому числі: 50 053,74 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 5 531,07 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 329,97 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 345,46 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Пунктом 2.1 договорів поруки передбачено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору шляхом проставлення підпису та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до договору поруки щодо внесення відповідних змін.

Частиною 1 статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи про те, що між сторонами виникли правовідносини за договорами кредиту та поруки, і боржник не виконав взятих на себе зобов'язань за договором кредиту внаслідок чого утворився борг, який підлягає стягненню, як передбачено ст. ст. 526, 611, 1049, 1050 ЦК України.

Ураховуючи, що з 11 грудня 2010 року банком була збільшена відсоткова ставка за кредитом з 11,3 % до 22,6 % річних шляхом направлення повідомлення боржнику, без отримання згоди поручителів ОСОБА_7 та ОСОБА_8, як передбачено умовами договорів поруки, і обсяг їх відповідальності збільшився, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що порука припинилась на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України і підстави для солідарного стягнення боргу з поручителів відсутні, ухвалив рішення про часткове задоволення позову з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд не врахував цих обставин, не навів мотивів на спростування висновку суду першої інстанції про відсутність згоди поручителів на підвищення відсоткової ставки за кредитним договором, а відтак і збільшення обсягу їх відповідальності та припинення поруки.

Натомість, пославшись на те, що, підписавши договори поруки, поручителі погодились з умовами договору кредиту, зокрема і про зміну відсоткової ставки, не встановив, чи було дотримано та виконано банком умови договорів поруки щодо погодження цих змін з поручителями, як передбачено ст. 526 ЦК України.

Крім того, вказавши про те, що поручителі погоджувались з умовами договору кредиту про нарахування подвійного розміру процентів у разі прострочення платежу за кредитом, не врахував, що умовами договору кредиту не було передбачено саме нарахування подвійного розміру процентів, а поручителі не надавали свою згоду на їх підвищення, тому порука припинилась, неправильно застосував ч. 1 ст. 559 ЦК України, зробив помилковий висновок про задоволення позову та солідарне стягнення суми боргу з боржника та поручителів, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2015 року скасувати, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2015 року залишити в силі, як передбачено ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2015 року скасувати, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко