Справа № 236/1464/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бікезіної О.В.

при секретарі Макєєвій Ю.О.

за участю:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Красний Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. В даній квартирі з 15.04.2009 року зареєстрована відповідачка, як член родини - дружина позивача ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки і позивача ОСОБА_4 народився син ОСОБА_6, який також був зареєстрований в квартирі (за місцем проживання батьків).

В 2012 році позивач ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_2. Після закінчення в ній ремонту в квітні 2013 року позивач ОСОБА_4 з дружиною та сином переїхав у придбану квартиру. Відповідачка забрала зі спірної квартири всі свої і дитячі речі.

Таким чином відповідачка ОСОБА_5 і дитина - ОСОБА_6, з квітня 2013 року в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, їх речей там немає, добровільно припинити реєстрацію відповідач не бажає, що обмежує права позивачів в користуванні та розпорядженні квартирою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, привела доводи аналогічні викладеним в позовній заяві й просила суд визнати ОСОБА_5 і ОСОБА_7., ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, привів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві й просив суд визнати ОСОБА_5 і ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву від 05.05.2015 року, в якій він підтримує позовні вимоги, просить суд позов задовольнити, справу розглядати без його участі (а.с.61).

У судове засідання відповідачка ОСОБА_5 не з'явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала суду заяву, в якій не заперечувала проти позовних вимог, просила суд позов задовольнити (а.с.53).

Представник третьої особи - начальник служби у справах дітей Краснолиманської міської ради Донецької області ОСОБА_3 за довіреністю (а.с.33) підтримав позовні вимоги, зазначив, що відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання дитини, яка не досягла 10-ти років є місце проживання її батьків. Батьки малолітнього ОСОБА_6 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2. Таким чином, права малолітньої дитини не обмежені та не порушені.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вислухавши пояснення позивачів, представника третьої особи, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України (далі за текстом - ЦК України), власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності громадян є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченим законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

В судовому засіданні встановлено, що позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Вказана квартира була передана при приватизації з державного житлового фонду у спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду"), що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, що його видано Приватизаційною комісією при Краснолиманському відділенні Донецької залізної дороги 10.11.1999 року (а.с. 15).

Згідно довідки комунального підприємства «Краснолиманська служба єдиного замовника» від 27.04.2015 року в квартирі АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_11 (чоловік позивача ОСОБА_1.), ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с.16).

Позивач ОСОБА_1 18.03.1992 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

Позивач ОСОБА_4 14.11.2012 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Позивач ОСОБА_2 07.11.2012 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідач ОСОБА_5 є дружиною позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 від 18.08.2007 року (а.с.20). На правах дружини відповідач ОСОБА_5 15.04.2009 року була зареєстровна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17,19).

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином відповідачки ОСОБА_5 і позивача ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2 від 24.09.2009 року (а.с.21), дитина була зареєстрована в квартирі за місцем проживання батьків.

При вирішенні питання про можливість позбавлення права користування житловим будинком відповідача та дитини суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Згідно акту, наданому головою мікрорайону «Южний», завіреного печаткою загального відділу Краснолиманської міської ради Донецької області відповідач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 з малолітньою дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 не проживають з квітня 2013 року, у квартирі відсутні їх особисті речі (а.с. 22).

Факт непроживання відповідача за вищевказаною адресою підтвердили свідки.

Так, свідок ОСОБА_9, допитана в судовому засіданні, дала показання, що родину ОСОБА_2 знає більше 30 років, дійсно, відповідач по справі разом з сином та чоловіком проживала в квартирі АДРЕСА_1. В квітні 2013 року ОСОБА_4 перевіз свою родину (дружину з сином) в іншу квартиру, яку він придбав та зробивв в ній ремонт. Стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були дружні, онук ОСОБА_6 часто відвідував бабусю та дідуся навіть після переїзду батьків.

Аналогічні пояснення дала свідок ОСОБА_10, яка показала, що знає родину ОСОБА_2 понад 20 років. Стосунки в родині дружні, підтримуються і досі.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.10.2012 року , який посвідчений державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 придбав у власність квартиру АДРЕСА_2 (а.с.39).

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, як власники квартири, мають право володіти, користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Таке право позивачів згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним і віни не можуть бути протиправно його позбавлені. Наявність реєстрації ОСОБА_5 з малолітньою дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі, обмежує права позивачів як власників, і вони на підставі ст. 391 ЦК України мають право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права.

До теперішнього часу відповідачка не припинила реєстрацію у вказаній квартирі, квартирою не цікавиться, що створює позивачам перешкоди у користуванні та розпорядженні вказаною квартирою.

Обраний позивачами спосіб захисту порушеного права - визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням, ґрунтується на вимогах закону і є достатнім для відновлення їх порушеного права, оскільки є підставою для зняття ОСОБА_5 з малолітньою дитиною - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації місця проживання в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

В судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що ОСОБА_5 з сином ОСОБА_6 не мешкає в квартирі АДРЕСА_1, більш ніж рік без поважних причин, мешкає в іншому місці та добровільно відмовляється знятись з реєстрації. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_5 з малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.

Позивачі ані в позовній заяві, ані в судовому засіданні не заявляли вимогу про компенсацію за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 321, 391, ЦК України, ст.ст. 9, 150, 155 ЖК України, ст. ст. 3,8, 10, 60, 88, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з малолітньою дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено через Краснолиманський міський суд Донецької області в Апеляційний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 21.08.2015 року.

Суддя