Справа № 360/1006/15 Головуючий у І інстанції Міланіч А.М.
Провадження № 22-ц/780/4352/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 10.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Антоненко В.І., Гуля В.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 червня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до редакції Бородянської районної газети "Вперед" про порушення права на вільне друковане поширення інформації внаслідок бездіяльності редакції,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ним до редакції громадсько-політичної газети Бородянського району «Вперед» було надіслано дві статті для публікації, одна - «Відповідь чи відписка?» від 27 червня 2013 року, інша - «Не допустимо національної катастрофи» від 10 лютого 2014 року, однак жодна з цих статей внаслідок бездіяльності редакції не була опублікована.

Вважав, що відповідач своїми діями порушив його конституційне право на вільне друковане поширення авторської інформації, тому просив визнати його право на вільне друковане поширення інформації через газету комунальної власності «Вперед» відповідно до вимог ст.34 Конституції України, ст.2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації в Україні», ст. 2 (5), 5 (9) Закону України «Про інформацію», визнати незаконною бездіяльність редактора газети «Вперед» ОСОБА_3 у забезпечені його конституційного права на вільне друковане поширення статей «Відповідь чи відписка?», «Не допустимо національної катастрофи.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та викладене підтвердив.

Відповідач просив справу розглядати без його участі, в своїх письмових запереченнях позовні вимоги вважав безпідставними, а дії редакції правомірними.

Рішенням Бородянського районного суду від 11 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення вимог матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», свобода слова і вільне вираження удрукованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до положень частин перших ст.21 та 23 вказаного Закону підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації за дорученням засновника (співзасновників) здійснює редакція або інша установа, що виконує її функції, керівником якої є редактор (головний редактор).

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 36 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ніхто не має права зобов'язати редакцію опублікувати відхилений нею твір, лист, інший матеріал або повідомлення, якщо інше не передбачено цим Законом або статутом редакції і редакція не зобов'язана відповідати на листи чи пересилати їх до інших інстанцій.

Положеннями Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» та Закону України «Про інформацію» не передбачено обов»язкового пояснення причин відхилення запропонованого читачем до друку матеріалу, не передбачають також, що редакція зобов»язана письмово відповідати на звернення громадян з приводу пояснення причин відхилення до опублікування матеріалів.

По справі встановлено, що позивач 27 червня 2013 року звернувся до редакції громадсько-політичної газети Бородянського району «Вперед» з метою публікації його статті «Відповідь чи відписка?», а 10 лютого 2014 року з метою публікації його статті «Не допустимо національної катастрофи!», однак, як вбачається з матеріалів справи /а.с.9-13/ дані статті редакцією не були опубліковані /а.с.5-8/.

Згідно копії листа редактора громадсько-політичної газети Бородянського району «Вперед» №5 від 04 березня 2014 року на заяву позивача, відповідач останньому повідомив, що кожен номер газети заздалегідь планується і надіслана позивачем стаття не могла бути розміщена одразу ж, її було заплановано розмістити на 26 лютого 2014 року, однак у зв»язку із подіями, які відбулися у ОСОБА_4 напередодні виходу газети, стаття втратила свою актуальність, через що була знята з полоси /а.с.12/.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що редакція самостійно має право здійснювати інформаційне наповнення газети, вплив на редакцію з боку будь-яких осіб з метою поширення певної інформації є неправомірним, крім того, Закон України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» та Закон України «Про інформацію» не передбачають обов»язкового пояснення причин відхилення запропонованого читачем до друку матеріалу, не передбачають також, що редакція зобов»язана письмово відповідати на звернення громадян з приводу пояснення причин відхилення до опублікування матеріалів, у зв»язку з чим дійшов висновку, що будь-яких порушень з боку відповідача щодо права позивача на вільне друковане поширення інформації не встановлено, редакція громадсько-політичної газети Бородянського району «Вперед» діяла в межах закону, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Даний висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи позивача про те, що суд на захист його прав на вільне друкування інформації через газету комунальної власності «Вперед» зобов»язаний був застосувати вимоги ст..ст.15,16, 272-276 ЦК України та положень Конституції України, не заслуговують на увагу.

В силу ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір, суд виходив з обставин справи, суті позовних вимог позивача та вимог чинного законодавства, що регламентую правовідносини, що виникли між сторонами.

При цьому суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що в силу Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в України, свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантується Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, в той же час, підготовка та випуск у світ друкованого засобу масової інформації здійснюється редакцією або іншою установою, що виконує її функції, керівником якої є редактор (головний редактор). В силу вказаного Закону редакція самостійно має право здійснювати інформаційне наповнення газети, приймати до друку чи відхиляти запропонований читачем (дописувачем) матеріал.

Висновок суду про те, що у даному випадку, право позивача на вільне друковане поширення інформації забезпечено Законом та не обмежується діями відповідача, а підстав для визнання незаконною бездіяльність редактора газети «Вперед» щодо друкування (не друкування) запропонованих позивачем статей не встановлено, є обґрунтованим.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 Андрійовича- відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 червня 2015року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: