АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5591/15 Головуючий 1 інст. - Штих Т.В.
Справа № 638/684/15-ц Доповідач - Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі Каплаух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ассоціації власників квартир «Культури 3» про визнання неправомірними та скасування тарифів з утримання будинків та прибуткової території АВК «Культури» встановленого для власників нежитлових приміщень,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточнив його та просив суд визнати неправомірним та скасувати тариф з утримання будинків та прибудинкової території АВК «Культури-3», встановлений для власників нежитлових приміщень.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він на підставі договору купівлі-продажу від 20 листопада 2007 року є власником нежитлового приміщення, розташованого в житловому будинку по вул. Культури, 3 в м. Харкові. Тариф на утримання будинку та прибудинкової території АВК «Культури-3», встановлений для власників нежитлових приміщень на підставі рішення загальних зборів Асоціації власників квартир «Культури-3» у розмірі 4 грн. 50 коп. за 1 кв.м. не відповідає вимогам закону щодо формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, не затверджений Харківською міською радою.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Асоціації власників квартир « Культури-3» про визнання неправомірними та скасування тарифів з утримання будинків та прибудинкової території АВК « Культури-3», встановленого для власників нежитлових приміщень відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про його скасування та ухвалення нового, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд належним чином не звернув уваги, що законодавство не передбачає поділ споживчих послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території у відповідності до цільового призначення обєкта власності (жиле чи нежеле).

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, вирішуючи цивільно-правовий спір по суті заявлених позовних вимог суд першої інстанції повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий, і надав їм належну правову оцінку.

Розглядом справи достеменно, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі - продажу є власником нежитлового приміщення 1-го поверху № 12-1:-12-3 загальною площею 80,9 кв.м. в літ. «А-4», що знаходиться в житловому будинку № 3 по вулиці Культури в місті Харкові.

20.11.2007 р. між позивачем ОСОБА_2, як власником нежитлового приміщення 1-го поверху № 12-1:-12-3 загальною площею 80,9 кв.м. в літ. «А-4», розташованого в житловому будинку по вул..Культури-3 в м. Харкові, та відповідачем, АВК «Культури-3», був укладений договір № 2-07 на участь ОСОБА_1 у витратах по утриманню даного будинку та прибудинкової території.

Асоціація власників квартир «Культури-3» є об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку, на балансі якого знаходиться житловий будинок № 3 по вул. Культури в м. Харкові.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 № 082575 від 18.04.1995 р. проведена реєстрація Асоціації власників квартир «Культури-3».

Відповідно до Статуту Асоціації власників квартир «Культури-3», зареєстрованого Виконавчим комітетом Харківської міської Ради народних депутатів, метою діяльності даного обєднання є забезпечення належного утримання будинку та прибудинкової території.

За положеннями п.п. 8.2.; 8.3 Статуту АВК «Культури-3» виходячи з особливих умов використання нежилих приміщень будинку, для їх власників може бути встановлена додаткова участь у поточних витратах асоціації, до яких відносяться: витрати на утримання управлінського та обслуговуючого персоналу при виконанні окремих функцій і робіт згідно з договором (угодою, контрактом), витрати на оплату робіт та послуг, що виконуються згідно з укладеними договорами, інші витрати.

Згідно ч. З п. 2 (г) протоколу загальних зборів членів АВК «Культури-3» від 05.02.2006 р. було постановлено, що власниками нежилих приміщень, в яких здійснюється торгівля чи інша діяльність, що приносить прибуток, встановити тариф 4,50 грн. за 1 м. кв., а там де не ведеться зазначена вище діяльність встановити тариф 70 коп. за 1 м. кв. після подачі власником нежитлового приміщення відповідної заяви в правління АВК.

ОСОБА_1 погодився з умовами договору та тарифом в розмірі 4,50 грн. за 1 кв.м. на утримання будинку та прибудинкової території, встановленим для власників нежитлових приміщень рішенням загальних зборів членів Асоціації власників квартир Культури-3 відповідно до протоколу від 05.02.2006 р., сплачував майже півтора роки, з 20.11.2007 р. по квітень 2009 р., на користь відповідача АВК Культури-3 витрати по утриманню будинків та прибудинкової території по 358 грн. в місяць, тобто відповідно до площі нежитлового приміщення, що належить позивачу на праві власності, проте станом на 01.05.2013 р. утворилась заборгованість у розмірі 16 661,65 грн., розмір якої був визнаний судами обґрунтованим, внаслідок чого позовні вимоги АВК Культури-3 були задоволені.

Так, заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова по цивільній справі № 640/8586/13-ц за позовом Асоціації власників квартир Культури-3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинків та прибудинкової території, що набрало законної сили та залишено без змін ухвалами Апеляційного суду Харківської області та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2014 р. позовні вимоги АВК Культури-3задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Асоціації власників квартир Культури-3 заборгованість за договором № 2-07 від 20.11.2007 р. у розмірі 16 661,65 грн..

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, з ясував та встановив фактичні обставини справи, правильно визначився з юридичною оцінкою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд виходив із того, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження.

На виконання вимог ч. 3 ст. 215 ЦПК України суд у своєму рішенні привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фатів, якими ОСОБА_1 обгрунтовувавпозовні вимоги, узяв до уваги, що визначення розміру внесків (платежів, тарифів) на утримання будинку та прибудинкової території для власників нежитлових приміщень, в яких здійснюється торгівля чи інша діяльність, що приносить прибуток, відноситься до виключної компетенції загальних зборів АВК Культури-3 та не підлягає обов'язковому погодженню (затвердженню) Харківською міською радою, а тому посиланням позивача дав критичну оцінку.

З висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується, при цьому приймає до уваги, що згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-прибудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) .

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. ч. 1, 4, 5, 7 ст. 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав його членів та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обгрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання. Об'єднання може здійснювати господарську діяльність для забезпечення власних потреб безпосередньо або шляхом укладення договорів з фізичними чи юридичними особами. Об'єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами об'єднання.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» членом об'єднання може бути фізична чи юридична особа, яка є власником квартири (квартир) або приміщення (приміщень) у багатоквартирному будинку. Членство в об'єднанні є добровільним і може набуватися одночасно з створенням об'єднання при проведенні установчих зборів, а також індивідуально, на основі письмової заяви, в будь-який момент його існування. Членство в об'єднанні розпочинається на підставі поданої письмової заяви власника за згодою об'єднання. Порядок прийняття до об'єднання визначається статутом. Власники приміщень, розташованих у межах одного житлового комплексу, які не є членами об'єднання, можуть укладати з об'єднанням угоди про співпрацю та дії у спільних інтересах.

За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог діючого цивільно-процесуального законодавства відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що встановленні тарифи та нарахування щодо утримання будинку та прибудинкової території є необґрунтованими та самовільними без погодження в ласниками.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний звязок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно в всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -