Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-529/1977 Головуючий у 1-й інст. Слюсарчук Ф.Ф.
Категорія 2 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення ідеальних долей будинковолодіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення народного суду Богунського району м. Житомира від 13 квітня 1977 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення ідеальних долей співвласників будинковолодіння № 95 по вул. К. Лібкнехта в м. Житомирі.

Рішенням народного суду Богунського району м. Житомира від 13 квітня 1977 року позов задоволено. Встановлено нові розміри ідеальних частин співвласників будинковолодіння № 95 по вул. К. Лібкнехта в м.Житомирі та, що в їх користуванні та власності знаходиться:

ОСОБА_1 - приміщення 4-1; 4-2; 4-3; 4-4, сарай літера „В, дійсною вартістю 885 крб, що становить 32/100 ідеальні частини будиноковолодіння.

ОСОБА_2 - приміщення 1-1; 1-2; 1-3; 1-4; 1-5; 1-6; половина сараю літера „Б; половина туалету літера „Г, дійсною вартістю 972 крб., що становить 36/100 ідеальні частини будинковолодіння.

ОСОБА_3 - приміщення 2-4; 2-5; 2-6, половина сараю літера „Б; половина туалету літера „Г, дійсною вартістю 667 крб., що становить 24/100 ідеальні частини будинковолодіння.

ОСОБА_5 - приміщення 3-5; туалет літера „Д, що становить 8/100 ідеальні частини будинковолодіння, дійсною вартістю 214 крб.

Не погодившись з рішенням суду, зокрема фактично в частині встановлення судом ідеальних долей співвласників будинковолодіння, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Зокрема зазначає, що про дане рішення вона як співвласник будинку не знала, оскільки участі в розгляді даної справи не приймала по причині не повідомлення судом про її розгляд. Крім того, дане рішення не зареєстровано ні в одному правовстановлюючому документі співвласників будинку.

Також вказує, що при розгляді даної справи був присутній ОСОБА_4, який визнав позов і ця обставина покладена судом в основу оскаржуваного рішення. Однак ОСОБА_4 не є належним відповідачем по справі, оскільки на момент постановлення судового рішення не являвся співвласником даного домоволодіння. Зокрема, свідоцтво про право на спадщину за заповітом останній отримав у 1978 році, а рішення ухвалено у 1977 році.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що до 13.04.1977 року, тобто до ухвалення оскаржуваного рішення народного суду Богунського району м. Житомира, ідеальні частки співвласників у будинковолодінні № 95 по вул. К.Лібкнехта в м. Житомирі становили: ОСОБА_1 - 21/100; ОСОБА_2 1/3; ОСОБА_3 1/3; ОСОБА_5 37/100 (а.с.48, 49).

Зазначеним рішенням народного суду Богунського району м.Житомира від 13 квітня 1977 року задоволено позов ОСОБА_1, яким встановлено, що в користуванні та власності позивачки і відповідачів знаходяться конкретні приміщення будинковолодіння № 95 по вул. К.Лібкнехта в м. Житомирі, а також встановлено нові розміри ідеальних частин співвласників даного будинковолодіння.

Зокрема встановлено, що ідеальна частина ОСОБА_1 у будинковолодінні становить 32/100; ОСОБА_2 36/100; ОСОБА_3 24/100; ОСОБА_5 8/100 (а.с.1, 2).

Тобто, оскаржуваним судовим рішенням змінені ідеальні частини співвласників даного будинковолодіння у звязку із здійсненням добудови до належної частини будинку одним із його співвласників, а саме ОСОБА_1

За змістом ст.119 Цивільного кодексу (в редакції 1963 року), що діяв на момент спірних правовідносин, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні у випадку, коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку.

Таке розяснення з цього приводу дано в Постанові №7 від 04.10.1991 року Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на

жилий будинок, в якому зазначено, що

при розгляді спорів між учасниками спільної часткової

власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні

враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник

спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу

будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови,

надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої

Ради і за згодою решти учасників спільної власності.

Як свідчать матеріали справи, добудова до будинку була здійснена ОСОБА_1 без згоди учасників спільної часткової власності на жилий будинок, зокрема ОСОБА_3, що визнано позивачкою ОСОБА_1 в процесі апеляційного розгляду справи.

Проте, вирішуючи спір суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не врахував положень статті 119 Цивільного кодексу (1963 р.).

Крім того, вважаючи позов доведеним, суд першої інстанції послався на визнання позову відповідачем ОСОБА_4 Однак останній не є належним відповідачем по справі, оскільки на момент постановлення вказаного судового рішення не являвся учасником спільної часткової власності на даний житловий будинок. Інші співвласники будинковолодіння, як відповідачі по справі, в тому числі і ОСОБА_3, участі у розгляді справи не приймали.

Посилання суду на інші обставини, як на обгрунтованість позову, а саме на копію договору купівлі-продажу від 15.Ш.1968 року, яким підтверджено право власності позивачки на частину будинковолодіння, розрахунок бюро технічної інвентаризації від 01.03.1977 року, яким обрахований розмір ідеальних частин з врахуванням здійсненої ОСОБА_1 добудови, не свідчать про наявність підстав для задоволення позову в частині зміни ідеальних частин учасників спільної часткової власності спірного будинку.

За сукупності наведених обставин колегія суддів визнає, що судом першої інстанції ухвалено рішення за невідповідності висновків суду обставинам справи, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у позові в частині встановлення ідеальних частин учасників спільної часткової власності спірного будинковолодіння.

Рішення суду про встановлення, що в користуванні та власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 знаходяться конкретні приміщення будинковолодіння та про їх вартість не оскаржується, а тому відповідно до ст.303 ЦПК України не є предметом його перегляду в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення народного суду Богунського району м. Житомира від 13 квітня 1977 року в частині встановлення ідеальних долей будинковолодіння скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення ідеальних долей будинковолодіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді