22-ц/775/792/2015(м)
Єдиний унікальний номер 263/3368/13-ц
Номер провадження 22 ц-/775/792/15 (м)
Категорія 32 Головуючий у 1 інстанції Кулик С.В.
Доповідач Баркова Л.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової Л.Л.,

Бугрим Л.М., Биліни Т.І.,

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, після уточнення якого зазначав, що 18 липня 2008 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія ОСОБА_5, який керував вантажним чотирьохтонним автомобілем фургоном для перевезення продуктів ГАЗ 3309 ГАРЗУ-2, реєстраційний номер НОМЕР_1, належним ФОП ОСОБА_4, в порушення правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ DAEWOO Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано тяжкі тілесні ушкодження, з втратою професійної і загальної працездатності, обидва автомобілі отримали технічні ушкодження.. Постановою Новоазовського районного суду Донецької області від 19 серпня 2009 року кримінальна справа стосовно винної у ДТП особи, ОСОБА_5, була закрита у зв»язку з його смертю. Ухваленими раніше судовими рішеннями з ФОП ОСОБА_4 вже стягнуто матеріальну і моральну шкоду, а також втрачений заробіток за період з 18.07.2008 року по 01.03.2012 року. Тому просив стягнути на його користь з ФОП ОСОБА_6 частину втраченого заробітку за період з 01.03.2012 року по 01.08.2014 року, а в подальшому з 01.08.2014 щомісячно і довічно 70% мінімальної заробітної плати, виходячи із втрати працездатності. Також просив за рахунок ФОП ОСОБА_4 забезпечити його спеціальним автомобілем з ручним керуванням зі сплатою сум на його обслуговування, а також судові витрати 1000 грн. на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2014 року ( з урахуванням ухвали цього ж суду від 14 жовтня 2014 року про виправлення описки), в задоволенні позову ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 про стягнення шкоди, спричиненої пошкодженням здоров'я внаслідок ДТП, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 24.03.2015 року за скаргою позивача зазначене рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, втрачений заробіток за період з 1 березня 2012 року по 24 березня 2015 року у сумі 30002 грн.60 коп., а починаючи з 25 березня 2015 року щомісячно по 852 грн.60 коп.,- довічно . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року рішення апеляційного суду Донецької області від 24 березня 2015 року скасоване з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності відповідача ОСОБА_4, який належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи. (а.с.200 т.2)

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представника. адвоката ОСОБА_7, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника ОСОБА_4 , - ОСОБА_8, яка просила скаргу відхилити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, судове рішення скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

У відповідності із ч.1 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до положень ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо) , які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення судового рішення про стягнення шкоди з ФОП ОСОБА_4, завданої позивачеві каліцтвом при дорожньо-транспортній пригоді, набрало законної сили інше рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20 червня 2013 року, яким встановлено, що між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 існував договір оренди автомобіля, на якому ОСОБА_5 допустив дорожньо-транспортну пригоду, що виключає відповідальність відповідача за завдану каліцтвом шкоду позивачеві. Позов заявлено до неналежного відповідача.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та положенням матеріального і процесуального закону.

Як встановлено судом і вбачається зі справи, 18 липня 2008 року внаслідок порожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини водія ОСОБА_5, який керуючи вантажним автомобілем (фургоном для перевезення продуктів) ГАЗ 3309 ГАРЗУ-2, реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, в порушення пунктів 1.4, 1.5, 2.3«б», 10.1, 11.3, 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ DAEWOO Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 В результаті зіткнення транспортних засобів останнього було травмовано із спричиненням тілесних ушкоджень у вигляді закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки із зміщенням, з ушкодженням судинно-нервового пучка, відкритого перелому правого наколінника, закритого перелому лівого наколінника, закритого перелому 8-9 ребер ліворуч забитої рани підборіддя, удару головного мозку. Автомобілі отримали технічні ушкодження.

Постановою Новоазовського районного суду Донецької області від 19 серпня 2009 року кримінальну справу стосовно винної у ДТП особи, ОСОБА_5, закрито у зв»язку зі смертю.

Рішеннями Новоазовського районного суду Донецької області від 23.04.2012р. та апеляційного суду Донецької області від 03 червня 2012року, яке залишено судом касаційної інстанції 06 липня 2012 року без змін, встановлено, що ОСОБА_5 під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18 липня 2008 року з його вини, керував вантажним автомобілем на підставі подорожного листа №372017 виданого йому 18 липня 2008 року та засвідченого печаткою підприємця ОСОБА_4, виконував завдання по перевезенню вантажу за ненормованим режимом роботи відповідно до умов трудового договору. Цим судовим рішенням на користь ОСОБА_3 було стягнуто з ФОП ОСОБА_4, як з роботодавця і власника автомобілю, та зі страховика ПрАТ СТ «Іллічівське», з яким останній застрахував свою цивільно-правову відповідальність матеріальні збитки, завдані позивачеві, а саме: пошкодженням автомобіля, спричиненням моральної шкоди, понесених витрат на лікування, разової допомоги, а також в рахунок відшкодування шкоди, пов'язаної зі втратою 85% працездатності за період з 18 липня 2008 року по 01 березня 2012 року. (а.с. 10-22 т.1)

У відповідності із п.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини.

Більш того, під час розгляду справи в апеляційному суді за клопотанням сторін були досліджені матеріали за №78пр-09 на 113 листах, які на запит суду надійшли з прокуратури Жовтневого району міста Маріуполя відносно ОСОБА_4 щодо відмови в порушенні кримінальної справи за статтями 172ч.1, 358ч.1, 366ч.1 КК України.

До цих матеріалів залучено:

Оригінал договору про повну матеріальну відповідальність, укладений 18 червня 2008 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 з однієї сторони, як роботодавцем та ОСОБА_5, з другої сторони, як робітником, який засвідчено мокрою печаткою підприємця ОСОБА_4

Пунктами 1,2,3,4,5,6,7 зазначеного договору визначено, що роботодавець надає ОСОБА_5 роботу в якості водія експедитора та зобов'язується сплачувати місячну заробітну плату в розмірі 750 грн. Умови праці і відпочинку визначались Правилами внутрішнього трудового розпорядку, працівник ОСОБА_5 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за передані йому у підзвіт матеріальні цінності, а роботодавець зобов'язався знайомити його зі всіма інструкціями і розпорядженнями. Умовами визначені безстроковість строку договору і порядок його розірвання;

Оригінал подорожного листа №372017, виданий ОСОБА_5на перевозку вантажу по Донецькій області у присутності супроводжуючої особи (вантажника) на автомобілі ГАЗ 3309, належному на праві власності ОСОБА_4

Подорожний лист засвідчений мокрою печаткою підприємця ОСОБА_4

Оригінал договору оренди вантажного автомобіля від 01.07.2008 року, укладеного в простій письмовій формі між тими ж самими особами з метою здійснення перевезення вантажів та акт приймання-передачі в оренду. Мокра печатка підприємця ОСОБА_4, на них відсутня.

Із протоколів допиту ОСОБА_5 в якості свідка від 11.11.2008 року (а.с.32-36), в якості підозрюваного від 20.01.2009 року та обвинуваченого від 22.01.2009 року (а.с.46-53) вбачається, що ОСОБА_5 не визнавав укладення між ним та ОСОБА_4 договору оренди і стверджував про те, що він працював у останнього за трудовим договором, забезпечувався підприємством соляркою, 25 числа кожного місяця до листопада 2008 року отримував заробітну плату в бухгалтерії, а коли не стали платити роботу залишив. Не заперечував, що після скоєння ДТП на уговори ОСОБА_4 підписав договір оренди заднім числом, бо повірив йому, що це буде кращим, але в оренду автомобіль не брав, після скоєння ДТП працював на тих же умовах, що зазначені в трудовому договорі, але на іншому автомобілі.

Належними і допустимим доказами зазначені, встановлені судом обставини, відповідачем не спростовані.

Посилання представника відповідача на постанови помічника прокурора Жовтневого району міста Маріуполя про відмову , відносно ОСОБА_4 у порушенні кримінальної справи за статтями 172,358,366 КК України по факту ухилення від трудових обов»язків, підробки та використання офіційних документів, а також на повідомлення Маріупольського міського центру зайнятості, Управління соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради Жовтневої ОДПІ м.Маріуполя ГУ ДФС у Донецькій області щодо відсутності реєстрації трудового договору між ФОП ОСОБА_4 і ОСОБА_5, не утримання з доходу ОСОБА_5 податку (за формою 1-ДФ), з урахуванням наведених встановлених обставин не свідчать про відсутність між сторонами на час скоєння ДТП трудових відносин.

У зв»язку зі смертю, ОСОБА_5 позбавлений можливості оскаржити постанови прокуратури. Вини ОСОБА_5 в тому, що трудовий договір в установленому законом порядку не був зареєстрованим та з нього не утримувався податок, не має.

До того ж, представником ОСОБА_8 при розгляді справи в апеляційному суді також не заперечувалось, що автомобіль ГАЗ 3309, яким керував ОСОБА_5 18.07.2008 року, заправлявся паливом за рахунок ФОП ОСОБА_4, що ОСОБА_5 на підставі подорожного листа виконував завдання по перевезенню вантажу ФОП ОСОБА_4 у супроводі його ж працівника в цілях прискорення виробничого процесу, що оригінал договору про повну матеріальну відповідальність, укладений між сторонами та оригінал подорожного листа, виданий ОСОБА_5 засвідчені мокрою печаткою відповідача, який є власником зазначеного автомобіля та укладав зі страховою компанією договір про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, виходячи із положень ч.3 ст.61 ЦПК України, посилання ОСОБА_4 та його представника на те, що ОСОБА_5 не перебував з ФОП ОСОБА_4 у трудових відносинах і не повинен нести цівільно-правову відповідальність за шкоду, завдану позивачеві, є неспроможними, спростовуються встановленими судовим рішенням обставинами.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 не був залучений до участі у справі про визнання дійсним договору оренди і обставини встановлені судовим рішенням від 20 червня 2013 року не є для нього преюдиційними, колегія суддів вважає, що наявність цього судового рішення, яким встановлено, що між ОСОБА_5 і ФОП ОСОБА_4 існував договір оренди автомобіля, не виключає відповідальності відповідача ФОП ОСОБА_4, як роботодавця та власника автомобіля за завдану каліцтвом шкоду позивачеві ОСОБА_3 в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини ОСОБА_5 18.07.2008 року.

Згідно із нормою ч.1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За загальними правилами ч.2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем цього джерела).

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч.1 ст.1188 ЦК України)

Згідно із ч.2 статті 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб»єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв»язку із виконанням своїх трудових (службових) обов»язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій основі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч.1статті 1172 ЦК України та ч.2 статті 1187 ЦК України та відповідає правовій позиції, викладеній Верховним судом України в постанові №6-108цс від 06 листопада 2013 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, аналіз норм статей 1172,1187,1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Отже аналізуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини справи колегія суддів дійшла висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія ОСОБА_5, який на відповідній правовій підставі, а саме : трудовому договору, керував автомобілем, що належить роботодавцю - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, повинна відшкодовуватись власником цього джерела підвищеної небезпеки, тобто відповідачем у справі.

Згідно із положеннями статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров»я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Вирішуючи питання щодо задоволення заявлених позивачем вимог, суд виходить із висновку повторної комісійної судової медичної експертизи « Головного бюро судово- медичної експертизи МОЗ України» №125/14 від 19 червня 2014 року та №426/14 від 30.01.2015 року, за якими у ОСОБА_3 внаслідок отримання у дорожньо-транспортній пригоді тяжкого тілесного ушкодження здоров»я має місце постійна втрата загальної працездатності у обсязі 70% та стійка втрата професійної працездатності в обсязі 70%. (а.с.201-209 т.1, а.с. 77-87 т.2) На час отримання тяжкого тілесного ушкодження здоров'я ОСОБА_3 не працював.

Таким чином, відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, з урахуванням періоду заявлених позовних вимог про стягнення втраченого заробітку, встановлених законами про Державний бюджет України на відповідний рік розмірів мінімальної заробітної плати, ступеню втрати працездатності, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню втрачений заробіток за період з 01.03.2013 року до 01.08.2014 року в розмірі 23374 грн.40 коп. (33392:100х70), а також щомісячні платежі в розмірі по 852 грн.60 коп., починаючи з 02 серпня 2014 року довічно. (1218:100х70)

Що стосується заявлених позовних вимог в частині забезпечення автомобілем з ручним керуванням з покладенням такого зобов'язання на відповідача, колегія суддів вважає їх недоведеними та такими, що не відповідають положенням матеріального закону.

Питання забезпечення інвалідів спецавтотранспортом регламентується Порядком забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 року №999 (зі змінами).

Відповідно до п.2 зазначеного порядку, фінансування витрат, пов'язаних з отриманням автомобілів та підготовкою їх до експлуатації, здійснюється особам, інвалідність яких настала унаслідок нещасних випадків невиробничого характеру шляхом забезпечення автомобілями на загальних підставах за рахунок коштів державного бюджету.

Кошти з інших не заборонених законодавством джерел перераховуються безпосередньо виконавцю відповідно до укладених угод.

Закупівля робіт і послуг з виготовлення і поставки автомобілів за рахунок державних коштів здійснюється Фондом соціального захисту інвалідів та Фондом соціального страхування відповідно до законодавства.

Оплату робіт з виготовлення і поставки автомобілів здійснює Фонд соціального захисту інвалідів та Фонд соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Як вбачається із листа Головного управління праці та соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації від 28.02.2013 року №К-0473-15-1,7 ОСОБА_3, як інвалід від загального захворювання 2 групи з 09.11.2009 року перебуває на обліку в головному управлінні праці та соціального захисту населення для пільгового забезпечення автомобілем (за 30% вартості), з керуванням на дві руки і одну ногу. Цим листом ОСОБА_3 було проінформовано, що згідно листа Фонду Соціального захисту від 28.12.2012 року № 1/5-2099/0з у 2012 році інваліди забезпечувалися легковими автомобілями з ручним керуванням GEELY CK-2 моделі MR7151A (комплектація 301 та 302) з ураженням правої або лівої ноги. Вартість такого автомобіля становила 64900,00 грн. (а.с.30-31 т.2)

Як встановлено судом, відповідно до висновку обласного центру МСЕК №410 від 09.11.2009 року ОСОБА_3 було визначено другу групу інвалідності, та зроблено висновок про наявність медичних показань для забезпечення його автомобілем на дві руки і одну ногу та придатний до керування автомобілем з ручним управлінням. (а.с.27-28т.1)

З першого березня 2012 року за повторним оглядом міжрайонного МСЕК м. Маріуполя, відповідно до акту №407776 серії 10 ААА, ОСОБА_3 визнано інвалідом третьої групи безстроково із зазначенням рекомендованих заходів по відновленню працездатності. (а.с.26 т.1)

Висновку щодо наявності медичних показань для забезпечення ОСОБА_3 з 01.03. 2012 року автомобілем та придатності до керування автомобілем з ручним керуванням GEELY CK-2 моделі MR7151A необхідної йому комплектації останнім суду не надано.

Більш того, в установленому законом порядку позивач не звертався до Фонду соціального захисту з питань забезпечення його легковим автомобілем з ручним керуванням GEELY CK-2 моделі MR7151A відповідної комплектації.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення, як таке що не відповідає встановленим обставинам справи, положенням процесуального закону та ухвалене з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу 1000 гривень, розмір яких не перевищує розміру, визначеною статтею 1 «Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах« , а також витрати, пов'язані з оплатою повторної комісійної судово-медичної експертизи в сумі 3556, 30 грн. (а.с.35,122-124 т.1, а.с.108-109 т.2)

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, у зв'язку із звільненням позивача ОСОБА_3 від сплати судового збору в розмірі 370 грн. за подачу позову та в розмірі 185 грн. за подання апеляційної скарги, він підлягає стягненню у загальній сумі 555 грн. з відповідача ОСОБА_4 на розрахунковий рахунок: 0015, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37868870, отримувач коштів - Артемівське УК/м. Артемівськ/22030001, Банк отримувача - Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, Код банку отримувача - 834016, Код класифікації доходів бюджету - 22030001 «.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 жовтня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 у відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я втрачений заробіток в період з 01 березня 2012 року до 01 серпня 2014 року двадцять три тисячі триста сімдесят чотири гривні 40 коп., а починаючи з 02 серпня 2014 року щомісячно по вісімсот п'ятдесят дві гривні 60 коп., - довічно.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати з оплати повторної комісійної судово-медичної експертизи в розмірі три тисячі п'ятсот п'ятдесят шість гривень 30 копійок та витрати на правову допомогу одну тисячу гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави за подачу позовної заяви триста сімдесят гривень та подання апеляційної скарги сто вісімдесят п'ять гривень, а всього п'ятсот п'ятдесят п'ять гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: