АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7493/15 Справа № 204/8483/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_5

Вказував, що після смерті батька йому стало відомо, що останній 07 червня 2013 року, тобто за сім днів до смерті, склав заповіт, яким усе належне йому майно заповів ОСОБА_3, яка є його сестрою.

Зазначав, що у нього завжди були гарні стосунки з батьком, у зв'язку з чим ОСОБА_5, дізнавшись про свою хворобу, ще у січні 2011 року склав заповіт на його ім'я.

Посилаючись на те, що у період з травня по червень 2013 року ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні у лікарні СМСЧ №6 м.Дніпропетровська, протягом якого до нього застосовувалися різні медичні препарати, 05 червня 2013 року ОСОБА_5 було переведено зі стаціонарного лікування і він надалі приймав ліки вдома та останні дні свого життя взагалі не впізнавав нікого зі своїх близьких, не міг говорити, а отже на момент складання 07 червня 2013 року заповіту не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, а тому просив суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 та посвідчений 07 червня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2015 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є рідними братом і сестрою та дітьми ОСОБА_5, який ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер, та ОСОБА_4, яка є третьою особою по справі.

11 січня 2011 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, яким він заповідав все своє майно ОСОБА_2 (а.с.3).

Частиною 2 ст.1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на все належне йому майно.

За життя ОСОБА_5 07 червня 2013 року склав новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С., яким заповідав все своє майно ОСОБА_3 (а.с.4).

У зв'язку з хворобою заповідача ОСОБА_5 заповіт посвідчено за місцем його проживання - АДРЕСА_1.

В цей же день, тобто 07 червня 2013 року, спірний заповіт приватний нотаріус вніс до Спадкового реєстру (а.с.5).

Статтями 215,203 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення сторонами вимог встановлених ст.203 ЦК України, а саме: зміст не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК України.

Згідно вимог ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Частиною 3 ст.1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Статтею 1247 ЦК України передбачені загальні вимоги до форми заповіту, а саме: заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України; заповіт має бути посвідчений посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 ЦК України; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі.

Відповідно до ст.1248 ЦК України, п.п.157,158 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Згідно до вимог ст.56 Закону України "Про нотаріат", нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 49 Закону України про «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства, з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень, правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності, особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення, пов'язані з її вчиненням, в інших випадках, передбачених цим Законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Стаття 52 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Реєстр для реєстрації нотаріальних дій повинен бути прошнурований, аркуші пронумеровані. Кількість аркушів у реєстрі повинна бути засвідчена підписом посадової особи відповідного органу юстиції та печаткою Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Кожний нотаріус веде окремий реєстр. Запис у реєстрі робиться чітко, розбірливо, із заповненням усіх граф, передбачених за встановленою формою. Не допускаються підчистки, дописки, інші незастережні виправлення та запис олівцем. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Порядок ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій та їх форма встановлюються Міністерством юстиції України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірний заповіт був складений у відповідності до вимог ст.1247 ЦК України.

В п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 зазначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК).

Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що судом першої інстанції виконанні зазначені вимоги закону, витребувані медичні документи, з яких вбачалось, що ОСОБА_5 мав основний діагноз: рак прямої кишки р ТЗNoMo ст. ІІ після опер. БАР-2011 г. 4 нер. група, пролонгація процесу у сечовий міхур. Mtз у печінку та супутній: кокс артроз обох тазостегнових суглобів ІІІ ступені; остеопороз; загострення хронічного перендантиту 28.05.2013р.; гіпертонічна хвороба ІІ ступеню. ОНМК 2009 р; ІБС; постінфарктний кардіосклероз; СН ІІ А стадії; хронічний бронхіт; парадонтит ІІ-ІV ступеню; І.І. - зуба, що підтверджується випискою з історії хвороби № 6388 СМСЧ №6 МЗ України (а.с.68).

Згідно повідомлення Державного закладу «Спеціалізована медико-санітарна частина №6» МОЗ України за №10 від 12 січня 2015 року ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра не перебував (а.с.97). Причина смерті ОСОБА_5 рак прямої кишки (а.с.93)

З висновку судово-психіатричної експертизи №8 від 05 лютого 2015 року, проведеної комунальним закладом «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарні» Дніпропетровської обласної ради вбачається, що ОСОБА_5 за життя в період часу, який інтересує суд, тобто на момент складання заповіту 07 червня 2013 року, яким-небудь психічним захворюванням не страждав. За своїм психічним станом на той період часу він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.99-101).

У ст.1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно до вимог ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини.

У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено факт того, що на момент складання заповіту ОСОБА_5 знаходився у такому психічному стані, що він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Доводи апеляційної скарги про те, що експертиза хибна до уваги не приймаються, оскільки експерти попереджені про кримінальну відповідальність передбачену ст.384,385 КК України.

Посилання на те, що суд першої інстанції не з'ясував обставини справи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.