Провадження № 22-ц/780/3818/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 18 13.08.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

13 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Сержанюка А.С.,

при секретарі Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гоголя3» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2015 року,

встановила:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за послуг з належного утримання та експлуатації будинку, внутрішньо - будинкових мереж, прибудинкової території, мотивуючи тим, що відповідач з 01.11.2013 року не оплачував послуги з утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, відповідно до Закону України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку», статуту об»єднання, що призвело до утворення боргу за період з 01.11. 2013 року по 01.10. 2014 року в розмірі - 16352,00грн., які просив стягнути на користь позивача. При цьому послався на те, що відповідач є власником квартири під №1 та нежитлових приміщень №52- гараж, № 55- офіс, № 61 - підвал, № 62 -горище. З заявою про видачу судового наказу позивач звертався, 04.07.2014р. було видано судовий наказ про стягнення заборгованості, але ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 23.09.2014року судовий наказ було скасовано та роз»яснено право позивача на звернення до суду у загальному порядку з позовною заявою.

Позивач в судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги збільшив та просив суд стягнути з відповідача заборгованість, що утворилася станом на 01.03.2015року в розмірі 25719,22грн. та пеню за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги, передбачену ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в розмірі 5394,98грн., інфляційні втрати в розмірі 5744,13грн. та 3-и відсотки річних від суми заборгованості - 526,25грн. , нараховані згідно з ст. 625 ЦК України, всього просив стягнути: заборгованість по оплаті послуг, пеню, інфляційні втрати та 3-ри відсотки річних від суми заборгованості - 37384,58грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гоголя,3» заборгованість за надані послуги в сумі 31989,60грн. та судові витрати - 321,00грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним, у зв'язку з тим, що судом неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права, неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

При задоволенні вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що не укладення між сторонами окремого договору з утримання будинку і споруд та прибудинкової території не звільняє відповідача від його обов'язку сплати реальних витрат, у встановленому загальними зборами об'єднання розмірі.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гоголя,3» створено рішенням установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1, протокол №1 від 20.04.2011року.

Державна реєстрація юридичної особи проведена 13.05.2011року, що підтверджується копією статуту та випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до довідки АБ № 475307 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України об»єднання відноситься до некомерційних організацій, що обслуговують домашні господарства.

Згідно з рішенням Білоцерківської міської ради від 26.09.2013року № 1048-46-У1 «Про безоплатну передачу з балансу відділу капітального будівництва Білоцерківської міської ради на баланс Об»єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Гоголя,3» та акту приймання - передачі від 15.11.2013року було передано на баланс ОСББ «Гоголя,3» багатоповерховий житловий будинок з вбудованими офісними приміщеннями по АДРЕСА_1.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, загальною площею 332,5 кв.м., житловою площею 173,2 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданим Білоцерківським управлінням житлово - комунального господарства від 25.07.2008року на підставі рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 20.05.2008року №202.

Також, ОСОБА_2 на праві власності належать нежитлові приміщення у цьому ж будинку, а саме: не жиле приміщення 62, загальною площею 239,7кв.м.; не жиле приміщення 61, підвал, площею 196,8кв.м.; нежиле приміщення 55, площею 66,1 кв.м.;нежиле приміщення 55гараж, площею 40,5 кв.м., що підтверджено копіями свідоцтв про право власності на нерухоме майно (а.с.133-136).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 5-7 ст. 13 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору, форму якого затверджує спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань містобудування та житлової політики.

Укладення договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем є обов'язковим і не залежить від членства в об'єднанні, за винятком випадку, коли власник і управитель є однією особою.

У разі відмови власника приміщення укладати договір або сплачувати обов'язкові платежі на утримання та ремонт неподільного майна та відповідної частки загального майна об'єднання має право звернення до суду для стягнення нарахованих платежів у судовому порядку.

Право на звернення до суду виникає у об'єднання через шістдесят днів з дня припинення платежів або відмови в укладенні договору.

Відповідно до вимог частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтею 29 вищевказаного Закону передбачено, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами договір з утримання будинку, прибудинкової території та надання комунальних послуг також не укладався.

Крім того, позивачем відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів щодо надання відповідачу пропозиції укласти договір, надання відповідачу відповідного договору, так само, як і доказів відмови від його укладення з боку відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевказані вимоги законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності укладеного договору між сторонами, які мають регулювати їх правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг та здійснення їх оплати, у позивача відсутні правові підстави вимагати сплати відповідачем грошових коштів за житлово-комунальні послуги за відсутності передбаченого договором обов'язку для відповідача здійснювати таку оплату, та відповідно відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та 3 % річних.

Разом із тим, як уже було зазначено вище, у даних правовідносинах (між позивачем та відповідачем) застосовується зобов'язально-договірний механізм виникнення прав та обов'язків, а саме, за наявності відповідного договору у сторін виникають права та обов'язки щодо надання та оплати відповідних житлово-комунальних послуг.

Також, між сторонами не було укладено жодних договорів на постачання і отримання житлово-комунальних послуг, що відповідно до чинного законодавства, має в першу чергу ініціюватися саме ОСББ, як балансоутримувачем будинку (управителем), шляхом відповідних звернень (направлення пропозицій) до членів обєднання та інших осіб, як власників житлових та нежитлових приміщень у цьому будинку, з метою забезпечення правового врегулювання взаємовідносин між створеним ОСББ та іншими особами.

Крім того, позивачем у позовній заяві не зазначено та не надано суду належних, допустимих доказів щодо заборгованості відповідача по оплаті житлово-комунальних послуг по конкретних приміщеннях, які є у власності відповідача, а саме: квартира, офіс, горище, гараж, підвал; не надано які конкретно житлово-комунальні послуги (світло, водопостачання, електропостачання та ін.) надавалися відповідачу та не зазначено конкретні суми заборгованості за конкретні періоди обліку, а лише зазначена загальна сума заборгованості.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідно до положень ст. 60 ЦПК України відповідачем надано суду всі належні докази щодо заперечення позовних вимог позивача, а також доказів щодо обґрунтованості вимог про скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, в зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідно до ст. 309 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Судове рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його оголошення.

Головуючий Волохов Л.А.

Судді Мельник Я.С.

Сержанюк А.С.