Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2246/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Кучеренко О. П. Доповідач Головань А. М.
УХВАЛА

Іменем України

21.10.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів - Карпенка О.Л., Фомічова С.Є.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2015 року, у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору та за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання додаткової угоди №5 до договору "Автопакет" недійсною і

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ПАТ "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у якому вказало, що відповідно до умов кредитного договору від 10 квітня 2008 року, укладеному між ПАТ "Комерційний банк "Надра" та ОСОБА_3 Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 20990 доларів США за відсотковою ставкою 12,4 % річних від суми кредиту на споживчі цілі строком до 20 квітня 2015 року включно.

Згідно п.1.1.2. Кредитного договору кредитні кошти надані на придбання автотранспортного засобу марки SSANGYONG, 2007 року випуску та оплату витрат.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором, щодо надання кредиту, виконав.

23 червня 2010 року між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду №5 до вказаного кредитного договору про реструктуризацію кредитної заборгованості з лонгацією терміну повернення кредиту до 20 квітня 2016 року та зі встановленням нового графіку платежів згідно додатку №1.

Відповідно до п.3.2. Кредитного договору, передбачена порука фізичних осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Проте у порушення вимог Кредитного договору (зі змінами внесеними згідно Додаткової угоди №5 від 23.06.2010 року), позичальник порушив вимоги щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості, що додається, станом на 09.02.2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором складає 11 874,14 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 296 333,39 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Надра".

Виходячи з викладеного, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ "КБ "Надра" заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 874,14 дол.США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 09.02.2015 року становить 296 333,39 грн.

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ПАТ "КБ "Надра" про визнання додаткової угоди №5 до договору "Автопакет" № 401/08/04/2008/840-8810/ КФ від 10.04.2008 року недійсною, в якому зазначила, що з 01.10.2005 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5

У червні 2015 року їй стало відомо, що 23 червня 2010 року було укладено вказану Додаткову Угоду №5, за якою її чоловік поручився за зобов'язаннями ОСОБА_3 перед ПАТ "КБ "Надра".

Вважає, що вказаний договір поруки підлягає визнанню недійсним з огляду на те, що вона не надавала згоди на укладення оспорюваної угоди.

Договір поруки фактично створює обов'язки не лише для ОСОБА_5, а й для неї, оскільки для погашення заборгованості перед позивачем за первісним позовом банк має право звернути стягнення на майно поручителя - її чоловіка, якому вона не надавала повноважень на укладення будь-яких правочинів, юридичним наслідком яких є розпорядження спільним майном.

Ухвалою суду від 13 липня 2015 року позовні заяви були об'єднані в одне провадження.(а.с. 131)

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2015 року позов ПАТ "Комерційний банк" Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 296 333,39 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. В задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди №5 до договору "Автопакет" відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення заявленого нею позову з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги.

В частині вирішення позову ПАТ "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 рішення не оскаржується.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник ПАТ "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які належним чином були повідомленими про час та місце розгляду справи у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду, в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2008 року між ВАТ "КБ "Надра", правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ " Комерційний банк "Надра" та ОСОБА_3 (позичальник), ОСОБА_4 (поручитель) укладено договір "Автопакет" № 401/08/04/2008/840-8810/КФ.

Згідно п. 1.1-1.3 кредитного договору банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 20990.00 доларів США за відсотковою ставкою 12,4 % річних від суми кредиту на споживчі цілі строком до 20 квітня 2015 року включно.

Згідно п. 1.1.2. Кредитного договору, кредитні кошти надані на придбання автотранспортного засобу марки SSANGYONG, 2007 року випуску та оплату витрат, повязаних з державною реєстрацією автотранспортного засобу та комісії Банку.

Позивач свої зобовязання за кредитним договором, щодо надання кредиту, виконав в повному обсязі.

23 червня 2010 року між Банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду №5 до вказаного кредитного договору про реструктуризацію кредитної заборгованості з лонгацією терміну повернення кредиту до 20 квітня 2016 року та зі встановленням нового графіку платежів згідно додатку №1.

Відповідно до п.3.2. Кредитного договору, передбачена порука фізичних осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Але в порушення вимог Кредитного договору позичальник порушив вимоги щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором.

Станом на 09.02.2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором склала 11874,14 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 09.02.2015 року становить 296333,39 грн., з яких: 7730,23 доларів США -192917,15 грн. - основний борг (кредит): 1211,57 доларів США - 30236,18 грн. - відсотки за користування: 833,34 доларів США - 20797,00 грн. - пеня за неповернення кредиту: 2099,00 доларів США - 52383,06 грн. - заборгованість по штрафам.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року № 83 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк" Надра" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року № 26 згідно з яким з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гаран-тування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Надра".

Посилаючись на умови кредитного договору та положення статей 258, 526, 563, 554, 1054 ЦК України суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ "Комерційний банк "Надра" 296 333,39 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 зводиться до того, що суд першої інстанції неправильно вирішив заявлений нею позов та просила визнати недійсною Додаткову Угоду №5 від 23 червня 2010 року в частині поруки ОСОБА_5, оскільки суд не урахував, що при укладенні цього договору останній не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності та, що вчинений її чоловіком правочин не є дрібним побутовим правочином і тому потребує згоди іншого із подружжя яка не була нею наданою.

Проте колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в частині яка оскаржується обґрунтованим виходячи з наступних підстав.

Частина 1 ст. 546 ЦК України передбачає, що зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Форма правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання визначена ч. 1 ст. 547 ЦК України, яка передбачає, що такий правочин вчиняється у письмовій формі.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

При цьому правильним є врахування судом першої інстанції норм ст. 553 ЦК України, відповідно якої за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 559 ЦК України встановлений вичерпний перелік підстав в яких випадках припиняється порука.

В постанові №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року зазначено, що при оспорюванні договору поруки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що порука є способом забезпечення виконання зобов'язання, договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором.

Верховний Суд України в ухвалі від 12.09.2012 року по справі №6-88цс12 зазначив, що незважаючи на те, що договір укладено не в інтересах сім'ї, він не породжує для дружини ніяких обов'язків і за зобов'язаннями за цим договором стягнення не може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а за його зобов'язаннями за цим договором стягнення може бути накладено лише на особисте майно чоловіка і на ту частку у праві спільної сумісної власності, яка виділена йому в натурі, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договору поруки недійсним.

Вказаний правовий висновок узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 73 СК України та ч. 6 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» де зазначено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути звернено тільки на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності, яка виділено йому в натурі.

В параграфі 3 глави 49 ЦК України відсутні будь які застереження щодо укладення договору поруки. Таким чином, поручитель не зобов'язаний отримувати згоду або дозвіл у дружини на укладання даного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень є різними і не обов'язково це повинно бути звернення стягнення на майно боржника.

Крім цього, ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України, на яку посилається позивач як на підставу для визнання договору поруки недійсним, регулює питання право подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте, договір поруки за своєю правовою природою не несе наслідків щодо розпорядження майном подружжя, а тому письмової згоди позивача на укладення договору поруки не потрібно взагалі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, тому вимога про визнання договору поруки недійсним з підстав неотримання згоди дружини поручителя на укладення договору поруки є необгрунтованою. Згода подружжя відповідно вимог ст. 65 СК України вимагається у разі розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а таке при договорі поруки відсутнє.

Також, немає підстав погоджуватися із тим, що на час укладення договору поруки ОСОБА_5 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки положення Закону України «Про фінасові послуг та державне регулювання ринків фінансових послуг», на які посилається скаржник, не регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 30 ЦК України ОСОБА_5, як особа, що усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними має цивільну дієздатність на укладення договорів передбачених цим Кодексом, у тому рахунку, й договору поруки.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не доведено наявність передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України підстав для визнання правочину недійсним, зважаючи на те, що договір поруки був укладений з дотриманням письмової форми, при його укладенні не вимагається надання згоди іншого з подружжя, договір підписаний ОСОБА_5 при повному усвідомленні ним своїх дій.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що при розгляді справи в суді першої інстанції мало місце порушення норм матеріального та процесуального права не ґрунтуються на доказах та законі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24 липня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання додаткової угоди №5 до договору "Автопакет" недійсною залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: