Справа № 184/2384/15-ц
Номер провадження 2/184/852/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про витребування майна із чужого незаконного володіння за договором зберігання»,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала свої вимоги і просить суд зобов'язати ОСОБА_2 повернути їй її 2000 доларів США, а у разі неповернення стягнути з відповідачки на користь позивачки 46 000 грн., що в гривневому еквіваленті складає 2000 доларів США.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача та просила відмовити в їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в 2010 році ОСОБА_1 уклала усний договір зберігання грошових коштів у розмірі 2000 доларів США (гривневий еквівалент складає 46000 грн.). Згідно цього договору позивачка в 2010 році в м. Орджонікідзе на центральному ринку передала відповідачці - своїй родичці ОСОБА_2 свої власні кошти у розмірі 2000 доларів США на безоплатне зберігання до часу, коли вони їй будуть потрібні. Відповідачка зобов'язувалась при першій вимозі позивачки повернути ці кошти. Згідно домовленості відповідачка також повинна була повернути позивачці кошти в м. Орджонікідзе. 05 вересня 2015 року на центральному ринку м. Орджонікідзе ОСОБА_1 звернулась до відповідачки ОСОБА_2 з проханням повернути їй кошти, які вона їй давала на зберігання. Відповідачка сказала, що в неї немає її грошей, так як вона їх передала без згоди позивачки своєму братові на зберігання. ОСОБА_1 почала наполягати, щоб вона забрала її кошти у свого брата та повернула їй, так як позивачка розриває з ОСОБА_2 їхній усний договір про зберігання її грошей. Вона відразу обіцяла, а потім відмовилась їх повернути. Їхню суперечку на центральному ринку м. Орджонікідзе чув увесь ринок. 08 вересня 2015 року позивачка звернулась до правоохоронних органів з метою притягнення до відповідальності за незаконне утримання її грошових коштів та намагалась порушити кримінальну справу щодо присвоєння відповідачкою ОСОБА_2 її коштів в сумі 2000 доларів США та їх неповернення. Орджонікідзевський міський відділ ГУМВС України в Дніпропетровській області провів перевірку та надав позивачці висновок, в якому зазначив, що відповідачка відмовилась від того, що отримувала на зберігання гроші позивачки, їй порадили звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Відповідно ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання. Тотожність речі, яка була прийнята на зберігання, і речі, яка була повернута поклажодавцеві, може підтверджуватися свідченням свідків.

Відповідно ст. 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, матеріалами справи в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Але вказані вимоги закону позивачем не були виконані і всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не були доведені ті обставини, на які вона посилалася, як на підставу своїх вимог, оскільки є надуманим та голослівним і переслідує єдину мету поліпшення свого матеріального положення за рахунок відповідача шляхом стягнення грошових коштів.

Відповідно до ст.. 937 ч. 1 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Згідно до ч. 3 вказаної статті, письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до ст. 208 ч. 1 п. 3 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно до вимог діючого законодавства України, розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян складає 17 грн., в тому числі і станом на 2010 рік, тобто станом на час укладення договору між сторонами по справі.

Невиконання письмової форми правочину в даному випадку не є підставою для визнання вчиненого правочину недійсним, але є підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд дає критичну оцінку поясненням свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які нібито бачили, що позивач передала на території ринку м. Орджонікідзе ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США з приводу їх явної зацікавленості у вирішенні питання на користь позивача по справі, які підтримують між собою близькі стосунки. Жоден зі свідків безпосередньо не бачив особисто наявність у позивача грошових коштів у розмірі 2 000 доларів США, а їх догадки не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Тим більше, свідок ОСОБА_3 пояснила, що позивач передавала гроші відповідачу двічі по 1 000 доларів США в цьому, або в минулому році, а свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивач передала гроші відповідачу приблизно в 2010 року та про наявність грошей їй було відомо лише зі слів ОСОБА_1. Положеннями ст.212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до ст.. 60 ч. 4 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо належності позивачу грошових коштів у розмірі 2000 доларів США та їх наявності у позивача, а також жодних доказів щодо передачі їх на зберігання відповідачу по справі, яка повністю заперечує щодо укладення будь яких договорів з позивачем по справі.

Позивачем не надано суду будь яких доказів щодо укладення договору зберігання грошових коштів з позивачем по справі, так само як і не надано суду будь - яких даних щодо отримання відповідачем вказаних грошових коштів, тобто наявність між сторонами правовідносин, які регулюються договором зберігання судом не встановлено.

Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями відповідача, матеріалами справи в їх сукупності.

За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про витребування майна із чужого незаконного володіння за договором зберігання».

Керуючись ст. ст. 206, 388, 936, 938, 942, 949, 953 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про витребування майна із чужого незаконного володіння за договором зберігання».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_5