АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/7926/14-ц 22-ц/774/1734/К/15
Справа № 216/7926/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1734/К/15 Мясоєдова О.М.
Категорія № 25 (4) Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Масловій К.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» - Бондар Євгенії Рустамівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про захист прав споживачів, стягнення страхової виплати,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПАТ «Страхова група «ТАС») про захист прав споживачів, стягнення страхової виплати. Під час розгляду справи позовні вимоги уточнила та остаточно просила суд визнати недійсним п. 16.2.4 Договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 № 0338080 між ПАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_6 як такий, що суперечить нормам діючого законодавства та порушую чи обмежує права страхувальника. Стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 352569,02 грн.,суму пені у розмірі 2784,75 грн., а всього 355353,77 грн.

В обґрунтування вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловік ОСОБА_6 уклав договір страхування наземного транспорту ПК/21 № 0338080 з ПАТ «Страхова група «ТАС, строком дії - з 13.09.2013 року до 12.09.2014 року, предметом договору є транспортний засіб легковий автомобіль Mersedes-Benz E 250 CDІ, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер і вона, отримавши у спадщину 1/2 частину даного автомобілю, який належав їм на праві спільної сумісної власності, є страхувальником за вищезазначеним договором страхування.

19 квітня 2014 року відбулось ДТП за участю застрахованого автомобіля, якому завдано ушкоджень на суму 352569,02 грн. Оскільки дана подія є страховим випадком, вона звернулась до відповідача за отриманням страхового відшкодування, однак ПАТ «Страхова група «ТАС» прийняло рішення про відмову у виплаті, про що повідомило листом від 13 вересня 2014 року, посилаючись на порушення страховиком строків внесення страхових платежів.

Вважає вказану відмову відповідача безпідставною та такою, що суперечить положенню ст. 28 Закону України «Про страхування», оскільки ніяких письмових попереджень та вимог стосовно настання або спливу строку внесення страхових платежів вона не отримувала, всі страхові платежі нею було перераховано на рахунок страхувальника, а тому вважає, що п. 16.2.4 договору страхування слід визнати недійсним, як такий, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує її права, як страхувальника. Крім того, у зв'язку з несвоєчасним здійснення страхового відшкодування, відповідач несе майнову відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2015 року позов позовна заява ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про захист прав споживача та стягнення страхової виплати - задоволена.

Визнано недійсним п. 16.2.4 Договору добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 № А 0338080 між ПАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_6 (спадкоємець ОСОБА_2) як такий, що суперечить нормам діючого законодавства та порушує чи обмежує права Страхувальника.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 352569,02 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_2 пеню у розмірі 2784,75 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір у сумі 3553,53 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Страхова група «ТАС», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду та стягнення з позивача судових витрат по сплаті за подачу апеляційної скарги в сумі 1776,80 грн. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, положення ст. 28 Закону України «Про страхування», в якому зазначено, що договір страхування вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред'явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору, а умовами договору не передбачено письмової вимоги страховика до страхувальника щодо сплати чергового платежу. Також суд не звернув уваги, що умовами договору передбачені строки сплати страхової премії частинами у встановлені графіком строки, при цьому дія договору припиняється в тому числі у разі несплати страхувальником суми страхової премії, або відповідної її частини у встановлені договором строки та у визначених розмірах. Таким чином, оскільки відсутні підстави для визнання п. 16.2.4 договору недійсним, у позивача не виникло право вимоги сплати пені.

В запереченнях на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ПАТ «Страхова група «ТАС» відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з підстав, передбачених п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України, а саме: неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам Закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Розглядаючи спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, посилаючись на ч. 3 ст. 28 Закону України «Про страхування» виходив з того, що відповідачем на адресу позивача не надходило жодних повідомлень про намір припинити дію договору страхування чи попереджень стосовно настання (або спливу) строків внесення страхових платежів, а також з того, що позивачем на рахунки ПАТ «Страхова група «ТАС» було перераховано всі страхові платежі, а тому положення п. 16.2.4 Договору страхування суперечить нормам діючого законодавства та має бути визнаний недійсним.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 між ПАТ «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_6 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № ПК/21 серії № А0338080, за умовами якого був застрахований належний страхувальнику легковий автомобіль MERCEDES - BENZ E 250 CDI, 2013 ріку випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, строком дії з 13 вересня 2013 року до 12 вересня 2014 року на підставі Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) та Заяви Страхувальника на страхування. (а.с. 5-7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2014 року та свідоцтва про право власності від 21.05.2014 року, позивач ОСОБА_2 є пережившою дружиною ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та їй належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме - легкового автомобіля MERCEDES - BENZ E 250 CDI, 2013 ріку випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 10-11).

Сторонами не оспорюється, що 19 квітня 2014 року приблизно о 20-30 години, сталася ДТП за участю застрахованого транспортного засобу, якому, згідно висновку звіту про оцінку вартості (розміру) збитків № 05-05.14, було завдано ушкоджень на суму 352569 грн. 02 коп. (а.с. 12).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Стаття 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування» (надалі - Закон) визначають підстави для відмови у здійсненні страхової виплати, в яких перелічені підстави для відмови майже ідентичні, які не є вичерпними, тому що і ст. 991 ЦК України, і ст. 26 Закону передбачають і наявність інших підстав, встановлених законом.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про страхування», дія договору страхування припиняється та втрачає чинність, зокрема у разі несплати страхувальником страхових платежів у встановлені договором строки. При цьому, договір вважається достроково припиненим у випадку, якщо перший (або черговий) страховий платіж не був сплачений за письмовою вимогою страховика протягом десяти робочих днів з дня пред'явлення такої вимоги страхувальнику, якщо інше не передбачено умовами договору.

Пунктом 4 договору страхування наземного транспорту № ПК/21 серії № А0338080 від 12.09.2013 року передбачений порядок сплати страхової премії частинами, який встановлений згідно з графіком: 1 частина (50%) у розмірі 11304,00 грн. в строк по 13.09.2013 року, 2 частина (50%) у розмірі 11304,00 грн. в строк по 13.03.2014 року.

Відповідно до умов п. 11.2.2 договору, страхувальник зобов'язаний сплачувати страхову премію у розмірі та строки, що встановлені цим договором.

Як вбачається з листа ПАТ «Страхова група «ТАС» від 13.08.2014 року, позивачу ОСОБА_2, з посиланням на ст. 26 Закону України «Про страхування», п. 15.7 Договору страхування, було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з неналежним виконанням страхувальником своїх обов'язків, а саме: станом на дату дорожньо-транспортної пригоди 19.04.2014 року договір страхування не діяв, оскільки не було доплачено другу частину страхового платежу (страхової премії) (а.с. 14).

Так, на виконання умов договору страхування було сплачено: 13.09.2013 року - 11304,00 грн., 04.04.2014 року - 304,00 грн., 10.04.2014 року - 500,00 грн., 11.04.2014 року - 500,00 грн., 22.04.2014 року - 10000,00 грн. (а.с. 15-19).

Згідно п. 16.2.4 даного договору, дія договору припиняється за згодою сторін, а також у разі несплати страхувальником страхової премії (або відповідної її частини) у встановлені цим договором строки та у визначених розмірах. При цьому дія цього договору припиняється з 0000 годин дня, що діє за днем, зазначеним як строк внесення чергової частини страхової премії. Страхувальник може відносити дію договору шляхом сплати належної суми страхової премії. При цьому дія договору вважається відновленою з 0000 годин дня, що йде за днем сплати чергової частини страхової премії в повному розмірі. При цьому строк дії договору не подовжується.

Направлення вимоги страховиком про сплату чергового платежу, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про страхування», який зазначає і інші підстави умов договору, не передбачено, що відповідає даному Закону.

Пунктом 15.7 договору передбачено, що причиною відмови у виплаті страхового відшкодування є невиконання страхувальником своїх обов'язків та зобов'язань, обумовлених цим договором.

Виходячи із строків оплати другої частини страхової премії, страховий випадок (ДТП) стався в час припинення договору страхування, а тому відповідач обґрунтовано відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Висновок суду першої інстанції про те, що положення п 16.2.4 Договору страхування суперечать нормам діючого законодавства і тому є недійсними, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Договором страхування не передбачено надіслання письмової вимоги страховика до страхувальника щодо сплати чергового платежу, що не суперечить вимогам п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про страхування». Крім того, страхові платежі, здійснені позивачем, були перераховані на рахунок відповідача вже після спливу строку сплати другої частини страхової премії частинами, який встановлений по 13.03.2014 року.

На думку колегії, заслуговують на увагу посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що при невнесенні чергового платежу, страховик не зобов'язаний. Здійснювати страхову виплату, навіть якщо страховий випадок відбувся.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що страховик несе майнову відповідальність, передбачену п. 17.7 договору страхування, у вигляді сплати пені у розмірі 0,01%, тільки в разі наявності його вини (умислу або необережності), а тому вимоги позивача щодо стягнення пені є безпідставними.

З урахуванням викладеного, матеріалів справи, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1776 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про захист прав споживачів, стягнення страхової виплати - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1776 (одна тисяча сімсот сімдесят шість) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: