Справа № 136/2015/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"21" грудня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі : головуючого - судді МОЧУЛЬСЬКОЇ Л.Т.,

при секретарі Белінській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Липовці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЩАСЛИВСЬКОЇ ОСОБА_2 ЛИПОВЕЦЬКОГО РАЙОНУ ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ про визнання права власності в по спадщині за законом -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з усіма господарськими будівлями, що залишився після маминої смерті, посилаючись на те, що 03.04.2007 року померла її мати - КОРОЛИШИНА (до реєстрації шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_4. Після її смерті залишилось майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в с. Білозерівка, Липовецького району Вінницької області по вул. 9-го Травня, 46, та земельної ділянки, площею 2.8060 га, яка розташована на території Щасливецької сільської ради, Липовецького району Вінницької області. Позивачка спадщину після смерті матері прийняла шляхом подачі заяви під час наданого їй додаткового строку для написання заяви до нотаріуса на прийняття спадщини за рішенням Липовецького районного суду.Однак в оформленні спадщини на земельну ділянку державний нотаріус відмовив, так як втрачений оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку. Крім цього, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок № 46, розташований по вул. 9-го Травня в с. Білозерівка, Липовецького району Вінницької області, так як виявилось, що даний будинок належить колгоспному двору, а тому належить його членам на праві сумісної власності, тобто встановити яка частка зазначеного будинку належить спадкодавцю не представляється можливим.

В судове засідання позивачка не зявилась, надала заяву, в якій позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила суд розглянути справу без її участі.

Відповідач також в судове засідання не з'явився. Звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог, задоволення позову у повному обсязі та слухання справи без його участі.

У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання сторін і розгляд справи у їх відсутності.

Судом встановлено наступне:

03.04.2007 року померла ОСОБА_5 ( свідоцтво про смерть серії 1-АМ № 074137).

В силу ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Судом установлено, що покійна ОСОБА_5 заповіту не залишала. Отже, в такому випадку настає спадкування за законом.

Позивач прийняла спадщину у відповідності до ч.3 ст. 1272 ЦК України, шляхом подання заяви про прийняття спадщини 21.10.2015 року на підставі рішення Липовецького районного суду від 05.10.2015 року про визначення додаткового строку для написання заяви нотаріусу про прийняття спадщини за законом (а.с. 11).

Згідно з матеріалами спадкової справи, 21.10.2015 року позивачка подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини (а.с. 2). Згідно з цими ж матеріалами, осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині немає. Чоловік спадкодавця ОСОБА_6 помер 02 вересня 1988 року (а.с. 7). Заяви про відмову від спадщини позивачка не подавала.

До складу спадкового майна входить: земельна ділянка, розміром 2.8060 га, вартістю 94616,58 грн., яка розташована на території Щасливецької сільської ради Липовецького району, Вінницької області та належала спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯБ №679312, виданого Липовецькою районною державною адміністрацією від 06.07.2006 року, архівна копія якого надана суду (а.с.19); а також цілий житловий будинок А, з верандою «а», загальною площею 54.0 кв.м. та житловою площею 20.7 кв.м., які розташовані в с. Білозерівка, Липовецького району Вінницької області по вул. 9-го Травня, 46.

Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.11.2015 року, винесеною державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори, позивачеві відмовлено у видачі на її імя свідоцтва про право НА СПАДЩИНУ ЗА ЗАКОНОМ на земельну ділянку, яка розташована на території Щасливецької сільської ради Липовецького району, Вінницької області після смерті 03.04.2007 року ОСОБА_5, оскільки державний акт на право власності був втрачений (а.с. 23).

За життя, спадкодавцем був втрачений оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку, про що свідчить оголошення в газеті (а.с. 21).

Факт родинних відносин, тобто те, що позивачка є дочкою покійної, підтверджуються свідоцтвом про народження Марко (до реєстрації шлюбу ОСОБА_3) ОСОБА_7, в графі „мати якої вказана ОСОБА_3 (а.с. 6); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, згідно з яким ОСОБА_8 після одруження набула прізвище «Марко»; а також свідоцтвом про одруження матері позивачки ОСОБА_3, внаслідок чого остання змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 8,9).

Згідно зі свідоцтвом № 75 про право особистої власності на домоволодіння, виданим виконкомом Щасливецької сільської ради н.д. 10.09.1989 року, зареєстрованим Вінницьким обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації 10.09.1989 року за №75, житловий будинок, розташований в с. Білозерівка, Липовецького району Вінницької області по вул. 9-го Травня, 46, належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5. Свідоцтво зареєстроване у Вінницькому обласному обєднаному бюро технічної інвентаризації 10.09.1989 року за № 75 (а.с. 13).

У відповідності з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.10.2015 року, винесеною державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори, позивачеві відмовлено у видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який залишився після смерті ОСОБА_5, в звязку з тим, що даний будинок належить колгоспному двору, а тому належить його членам

на праві сумісної власності, тобто встановити яка частка зазначеного будинку належить ОСОБА_5 не представляється можливим (а.с. 22).

За діючим на час видачі свідоцтва законодавством ( ч.1 ст.120 ЦК Української РСР -1963 року, яка діяла до 16 грудня 1993 р) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після його припинення, мали ті члени колгоспного двору, котрі до 15.04.1991 року (дата введення в дію Закону України «Про власність») не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

У відповідності до довідки, виданої Щасливецькою сільською радою Липовецького району №765 від 14.09.2015 року, станом на 15.04.1991 року житловий будинок, розташований в с. Білозерівка, Липовецького району Вінницької області по вул. 9-го Травня, 46, мав статус майна, яке належало колгоспному двору, членом якого була ОСОБА_5 ( а.с.10) .

Таким чином, матеріали справи свідчать, що, на підставі свідоцтва № 75 про право особистої власності на домоволодіння, виданим виконкомом Щасливецької сільської ради н.д. 10.09.1989 року, зареєстрованим Вінницьким обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації 10.09.1989 року за №75, житловий будинок, розташований в с. Білозерівка, Липовецького району Вінницької області по вул. 9-го Травня, 46, належав виключно одноосібно спадкодавцю ОСОБА_5.

Встановлені судом правовідносини регулюються ст.ст.1258,1261, 1267, 1268 , 1269, 1270, 1296,1297,1298 ЦК України .

На підставі ст.174 п.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову.

Статтею 130 ч.4 ЦПК України передбачено ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову відповідачем, в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України.

Отже, відповідно до вимог діючого законодавства, позивачка має право на спадкування за законом на майно, яке належало спадкодавцю, як спадкоємець першої черги, у звязку з чим суд позов задовольняє у повному обсязі.

На підставі глави 84 ,ст.ст.1258, 1261,1268 ,1270, 1274,1275, 1296,1297,1298 ЦК України, керуючись ст. 130, 174, 209-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 03.04.2007 року, на цілий житловий будинок А, з верандою «а» 1961 року побудови, загальною площею 54.0 кв.м. та житловою площею 20.7 кв.м., які розташовані в с. Білозерівка, Липовецького району Вінницької області по вул. 9-го Травня, 46.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 03.04.2007 року, на ЗЕМЕЛЬНУ ДІЛЯНКУ, площею 2.8060 га, в межах згідно з планом, розташовану на території Щасливецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, вартістю 94616,58 грн., яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №679312, виданого 06.07.2006 року на підставі розпорядження № 102 Липовецької районної державної адміністрації від 03.04.2006 року, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №70.

Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Право власності на зазначене нерухоме майно підлягає державній реєстрації в установленому законом порядку.

Рішення може бути оскарженим в апеляційному порядку протягом десяти днів. Після закінчення цього строку, рішення набирає законної сили, якщо не буде подано апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: ОСОБА_9