АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.10.2015 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И Л А

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.06.2009 в частині задоволення її позову про стягнення матеріальних збитків розмірі 15081, 00 грн., та відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., судових витрат в розмірі 1996, 50 грн., а всього - 19077, 50 грн. Оскільки відповідачем (боржником) не належним чином виконується вказане рішення суду, позивачем на суму невиконаних зобов'язань (заборгованості), що станом на вересень 2015 року складає 15622, 50 грн., нараховані інфляційні втрати в розмірі 9567, 63 грн. та три відсотки річних в розмірі 1287,77 грн., а всього - 10864,40 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.10.2015 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання рішення суду - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_29576, 63 грн. - інфляційної складової та 1287,77 грн. - три відсотки річних від простроченої суми, 243, 60 грн. - судового збору, а всього - 11108, 00 грн.

Справа № 753/2913/15
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/14919/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з рішенням суду представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність і необґрунтованість рішення суду у зв'язку із порушенням норм матеріального права, внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідач посилається на те, що розрахунок інфляційних витрат та 3% річних приєднаний до матеріалів справи не відповідає дійсності та не підкріплений жодними доказами, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та недоведеним.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник позивачазаперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.06.2009 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволенно. Стягнуто матеріальні збитки в розмірі 15081, 00 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., та судові витрат в розмірі 1996, 50 грн., а всього - 19077, 50 грн. (а.с.10, 11-12).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.01.2010 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.06.2009 - залишено без змін.

Проте рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.06.2009 відповідачем не виконується, що нею визнається.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем (боржником) не належним чином виконується рішення суду, у зв'язку з чим на правовідносини, які виникли між сторонами, розповсюджуються положення ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Зобов'язання, яке виникло у відповідача за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.06.2009, та яке, в свою чергу, не виконується ним належним чином, фактично зводиться до сплати грошей, а тому є грошовим зобов'язанням.

Твердження відповідача відносно того, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове зобов'язання, а отже ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, а тому застосування судом положень ст. 625 ЦК України до вказаних правовідносин є законним та обґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України при розгляді справи про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду в постанові від 01.10. 2014 № 113 цс 14.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що розрахунок інфляційних витрат та 3% річних наданий позивачем, не відповідає дійсності, оскільки сума заборгованості за вказаним розрахунком не змінювалась протягом періоду з січня 2013 року по вересень 2015 року, хоч відповідачем регулярно сплачувались кошти на депозитний рахунок ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, що вказує на невірну суму заборгованості, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки інфляційні витрати та 3% річних нараховувались на кінцеву заборгованість, а до розрахунку який надавався в суд першої інстанції також надавалися пояснення відносно того, що ту суму яку сплатив відповідач було відмінусовано з урахуванням квитанцій про сплату наданих відповідачем та матеріалів виконавчого провадження, і саме на кінцевий борг, який залишився після вказаних відрахувань було нараховано інфляційні витрати та 3% річних.

При цьому слід звернути увагу, що відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та правильно вирішив спір по суті у, визначений спосіб.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.10.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: