АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5521/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 628/472/15-ц Литвинов А.В.
Категорія: кредитні Доповідач - Костенко Т.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Швецової Л.А., Гальянової І.Г.

за участі секретаря Герасимової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 12 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.10.2013 р. ОСОБА_4 позичив відповідачці ОСОБА_2 у борг суму коштів у розмірі 19000 доларів США. Термін повернення повинен був бути до 01 травня 2014 року. ОСОБА_2 борг не повернула, тому позивач просить станом на 12.06.2015 р. стягнути з відповідачки суму боргу 19000 доларівCШA (за курсом НБУ 399522 гривень), три відсотка річних від простроченої суми боргу в сумі 13332 грн., 10000 гривень моральної шкоди та сплачений судовий збір у сумі 3654 грн.

Представник відповідачки в судовому засіданні позов визнав частково в сумі основного боргу в 399522 гривні, в іншій частині позов не визнав.

Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 12 червня 2015 року позовні вимоги були задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4. борг у сумі 399522 грн., три відсотка річних від простроченої суми боргу в розмірі 13332 грн., 3000 грн. моральної шкоди, а також 3654 грн. судового збору.

З апеляційною скаргою на зазначене рішення суду звернувсяпредставник відповідачата зазначив, що вважає таке рішення необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині стягнення з відповідача 3% річних та моральної шкоди.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, щосуд першої інстанції не мав правових підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не було доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, а також не обґрунтовано її розмір.

Крім того, апелянт посилався на необґрунтованість стягнення 3% річних та зазначає, що позивачем зазначено суму стягнення в гривнях по курсу на день подачі позову, і з цієї суми позивач нараховував відсотки. Проте за період прострочки курс долара коливався, а належного розрахунку ОСОБА_4 надано не було. Отже, представник відповідача вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення в цій частині позовних вимог, ґрунтуючись на припущеннях.

Враховуючи викладене вище, апелянтпросить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 3% річних та моральної шкоди.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом (ч.2).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні (ч.3).

Між тим оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 19000 доларів США, які остання повинна повернути ОСОБА_4 відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України в такій же кількості, що на день ухвалення рішення суду є еквівалентним 399522 грн. Крім того, стягуючи з ОСОБА_2 три відсотки річних за прострочення боргу в сумі 13332 грн., суд виходив з вимог ч.2 ст. 625 ЦК України. Районний суд також із посиланням на ст..23 ЦК України стягнув 3000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не у повному обсязі відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України зазначено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з копії боргової розписки ОСОБА_2 від 08.10.2013 року, оригінал якої наданий ОСОБА_4 до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 взяла у борг 19000 доларів США у позивача та зобов'язалася повернути надану суму до 01 травня 2014 року.

При цьому в районному суді та в апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її представник не оспорювали самого факту отримання відповідачкою вказаних грошових коштів та написання нею цієї боргової розписки.

Зважаючи на викладене, судова колегія погоджується із висновком районного суду в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 399522 гривні, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом НБУ відповідає еквіваленту 19000 доларів США.

Апеляційні доводи в цій частині є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки 3% річних від простроченої суми, що становить 13332 гривні. Зазначені обставини районним судом об'єктивно досліджені, розрахунок проведено відповідно до обставин справи та у судової колегії сумнівів не викликає.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Разом із тим, колегія суддів не може погодитись із рішенням районного суду в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, виходячи із такого.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке безпосередньо встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права";

- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Як свідчать матеріали справи, і районним судом така обставина встановлено, між сторонами виникли договірні правовідносини, які зафіксовані письмовою розпискою. Умовами вищезазначеного договору не передбачено відшкодування моральної шкоди, як е передбачено воно і нормами цивільного права, що стосується певних правовідносин, що склалися між сторонами у справі.

Відповідно до п. 4 ч.1, ч.2 ст.309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є порушення судом норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги є суттєвими лише частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом

Скасування його в частині стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ч.2 ст. 1047, абз. 2 ч.1 ст. 1051 ЦК України, ст. ст. 303, 304, п. 4 ч.1, ч.2 ст.309, ст. 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319, 360-7 ЦПК України, судова колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 12 червня 2015 року змінити, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -