Справа № 572/295/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2015 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі :

головуючий суддя - Товстика І.В.

при секретарі - Полупан Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина за заповітом, що складається із будинковолодіння по АДРЕСА_1, яку він прийняв як спадкоємець за заповітом, так як постійно проживав зі спадкодавцем на момент його смерті.

ОСОБА_1 покликається на те, що має намір оформити право власності на спадкове майно, проте постановою державного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння на ім"я спадкодавця ОСОБА_3, який дійсно за життя не зареєстрував право власності на будинок, що рахується за ним на підставі виписки з погосподарської книги, а тому виникла необхідність у судовому захисті цивільних прав, в зв"язку з чим просить визнати за ним право власності на спадкове нерухоме майно у виді будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_1 письмовою заявою підтримав позов в повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 письмовою заявою не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1, позов визнає.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення зі слідуючих підстав.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис 19) згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1, виданого 27.05.2014 року (а.с.11).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8).

Заповітом нотаріально посвідченим посадовою особою Ремчицької сільської ради Сарненського району Рівненської області 29.04.2014 року, який не змінений та не скасований, ОСОБА_3 заповів спірне будинковолодіння по АДРЕСА_1 сину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є сином ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, є спадкоємцем за заповітом.

Згідно довідки Ремчицької сільської ради від 27.01.2015 року на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, який проживав в АДРЕСА_1, з ним постійно проживав та був зареєстрований син ОСОБА_1 (а.с.15).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 26.07.2014 року зареєстрована спадкова справа після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).

Постановою державного нотаріуса Сарненської районної державної нотаріальної контори від 20.01.2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв"язку з відсутністю у спадкодавця ОСОБА_3 правовстановлюючого документу на нерухоме майно у виді будинковолодіння в АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно виписки з погосподарської книги №8 с.Тріскині Сарненського району вбачається, що особовий рахунок НОМЕР_3 на будинок АДРЕСА_1 відкритий на ОСОБА_3 (а.с.14).

Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 19.12.2014 року вбачається, що будинок АДРЕСА_1, 1973 року забудови, який не містить елементів самочинного будівництва, зареєстрований за спадкодавцем ОСОБА_3 (а.с.17-19).

Довідка Рівненського ОБТІ від 19.12.2014 року підтверджує, що право власності на будинок АДРЕСА_1, не зареєстроване (а.с.20).

Згідно роз"яснень п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" - відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками N 32 та N 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року N 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Оскільки, спірний житловий будинок з надвірними будівлями знаходиться в сільській місцевості в селі Тріскині Сарненського району, то згідно діючого станом на 1973 рік законодавства, обов"язковій державній реєстрації будинок не підлягав, однак на підставі запису в погосподарській книзі є власністю спадкодавця ОСОБА_3 та входить до спадкової маси після його смерті.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно прийняв спадщину за заповітом у виді будинковолодіння, так як постійно проживав зі спадкодавцем на момент його смерті, спадкодавець ОСОБА_3 фактично мав у власності будинковолодіння, що після його смерті входить до спадкової маси, а тому позовні вимоги, які є законними та обґрунтованими, підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 1216, 1223, 1233, 1234,1235,1268 ЦК України, п.3.1Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", ст.ст.3,4 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 5, 6, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 1984 року народження, право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею приміщень 103,6 м.кв., житловою площею 54,9 м.кв., допоміжною площею 48,7 м.кв. та надвірні будівлі, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення через Сарненський районний суд.

СУДДЯ: .