Справа № 642/746/15ц
Провадження 2/642/576/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.

з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу з а позовом ОСОБА_2 до ДП «Південна залізниця»про захист прав споживача,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить стягнути на його користь 23 грн. 47 коп. у відшкодування матеріальної шкоди,завданої внаслідок невиконання договору перевезення,та у відшкодування понесених витрат на правову допомогу 2 660 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22 січня 2012 року придбав проїзний квиток зі ст.Харків-пас. до ст. Кремінна Луганської області на потяг №325 сполученням «Суми-Луганськ», з відправленням 29 січня 2012 року о 23.47 год. по ст.Харків-пас. та прибуттям 30 січня 2012 року о 4.56 год. по ст. Кремінна Луганської області. Він - позивач - прибув до залізничної платформи ст.Харків-пас. та став чекати потяг, о 23.00 год. по гучномовцю вокзалу повідомили, що потяг запізнюється на 5 годин. Оскільки час прямування потягу зі ст. Суми до ст. Харків менше 5 годин, позивач зробив висновок, що потяг з Сум не відправлявся. Він звернувся до довідкового бюро вокзалу, щоб дізнатися точний час прибуття потягу та причини запізнення, в довідковому бюро зазначили, що причини затримки, місце знаходження потягу та інформацію про те, чи прибуде потяг, повідомити не можуть. Через пять годин очікування повідомили, що потяг затримається на 7 год., на сьому годину очікування повідомили, що потяг запізниться на 8 годин. Через вісім з половиною годин очікування оголосили, що потяг прибув на платформу, однак в подальшому зясувалось, що на платформу прибув потяг, що прямує у зворотному напрямку, що також підтвердили в довідковому бюро та зазначили, що поїзд сполученням «Суми-Луганськ» не прибув та чи прибуде до вокзалу невідомо. На вимогу про видачу довідки про неприбуття поїзду йому було відмовлено з посиланням на те, що поїзд може прибути пізніше. Позивач звернувся до каси повернення квитків з вимогою повернути кошти за квиток, та до кас з продажу квитків з вимогою надати квиток на інший потяг до м. Лисичанська, у чому йому було відмовлено. Позивач відмовився від договору у звязку зі спливом терміну його виконання, залишив вокзал та скористався іншим видом транспорту.

Позивач вважає, що відповідачем були порушені його права, як споживача, та відповідно до вимог ч.1 ст. 10, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» на його користь мають бути стягнені збитки через втрату коштів на проїзний документ, за яким його не було відправлено до пункту призначення, та витрати на правову допомогу.

Позивач в судове засідання не зявився,проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, надав заяву з проханням справу слухати у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позову заперечувала, подала письмові заперечення, в яких зазначила, що поїзд № 325 сполученням Суми-Луганськ запізнився на 8 годин у звязку з тим, що 28.01.2012 року зійшов з рейсів вантажний поїзд, що викликало необхідність виконання ремонтних робіт. Внаслідок сходу потягу було відмінено та обмежено рух приміських,пасажирських поїздів, рейкових автобусів, деякі пасажирські поїзди пропущено варіантними маршрутами. Випадок сходу рухомого складу в поїзді було класифіковано як серйозний інцидент в поїзній роботі. Головним винним даної транспортної події визнано ТОВ «Перша вантажна компанія». Підстави та порядок повернення коштів за невикористані проїзні документи передбачені п. 19 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України. Крім того, Статутом залізниць України передбачений обовязковий претензійний порядок, що передує зверненню до суду з позовом. Позивач,всупереч визначеним вимогам,не звертався до відповідача з претензією та з приводу повернення коштів за невикористаний проїзний документ, не надав суду оригінал проїзного документу з відміткою «Проїзний документ не використаний повністю з вини залізниці», як це передбачено п. 19.16 Правил. Також зазначила, що позивачем не підтверджено факту придбання квитка саме ним, оскільки в 2012 році в проїзних документах не зазначались дані пасажира. Він мав право на повернення коштів за квиток у любому пункті, у тому числі на станції Лисичанська. Оглянувши наданий позивачем на вимогу суду за клопотанням представника відповідача оригінал проїзного документа, представник відповідача також зазначила, що він погашений провідником, що свідчить про те, що за вказаним проїзним документом здійснена перевозка пасажира, а тому позовні вимоги є надуманими та задоволенню не підлягають.

Суд, вислухавши представника відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Правове регулювання перевезення регулюється Главою 64 (статті 908-928) ЦК України.

Відповідно до ст.919 ЦК України, перевізник зобовязаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно частини 1 ст.922 ЦК України, за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті транспортного засобу до пункту призначення перевізник сплачує пасажирові штраф у розмірі, встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами), якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоровю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника.

Як вбачається з довідки чергового по вокзалу ст.Харків-пас. та не оскаржується сторонами, потяг №325 Суми-Луганськ прибув на ст. Харків-пас. 30.01.2012 року із запізненням у 8 годин. Про запізнення потягу пасажири були повідомлені засобами гучномовного звязку.

З протоколу оперативної наради від 01.02.2012р. при начальнику служби перевезень вбачається, що 28.01.2012року о 17год.18хв. на перегоні Боромля-блок-пост 98 км - Скрягівка зійшов з рейсів вантажний поїзд № 3520. 28.01.2012року були закриті для руху всі поїзди слідування пасажирських, приміських поїздів та рейкових автобусів. Внаслідок сходу на дільниці Богодухів-Ворожба було відмінено та обмежено рух 47 приміських поїздів та рейкових автобусів, обмежено рух 5 пасажирських поїздів та пропущено варіантними маршрутами 47 пасажирських поїздів.

Згідно протоколу оперативної наради від 08.02.2012 при начальнику Південної залізниці випадок сходу 28.01.2012 рухомого складу в поїзді №3520 класифіковано як серйозний інцидент в поїзній роботі. Винним визнано ТОВ «Перша вантажна компанія», яке не забезпечило утримання вагону у справному технічному стані.

Таким чином, затримка у відправленні потягу №325 сполученням Суми-Луганськ зі ст.Харків-пас. сталася з підстав, що не залежали від відповідача.

Позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що він дійсно звертався до кас з вимогами про повернення коштів за квиток, надання іншого квитка та йому було відмовлено.

Відповідно до довідки № ЛЛ-01/14 від 24.02.2015р. ВП «Пасажирська служба» ДП «Південна залізниця» позивач щодо повернення коштів за нездійснену поїздку до пасажирської служби Південної залізниці не звертався.

Відповідно до п. 128 Статуту залізниць України повернення вартості невикористаних квитків провадиться у порядку, встановленому Правилами перевезень пасажирів.

Пунктом 19.1 Правил перевезення пасажирів передбачено, що повернення платежів за невикористані проїзні документи провадиться у будь-якому пункті продажу проїзних документів залізниць України з предявленням у касу повернення платежів проїзного документа та документа, що посвідчує особу.

Відповідно до п. 19.16 Правил перевезення пасажирів у разі відміни поїзда, зазначеного в проїзному документі, або його запізнення до відправлення з пункту відправлення пасажирів більше ніж на одну годину, для повернення платежів пасажир повинен предявити проїзні документи для відмітки «Проїзний документ не використаний повністю з вини залізниці».

На підставі цієї відмітки пасажиру виплачується повна вартість проїзного документа, у тому числі з платою за послуги продажу та резервування місць.

Відповідно до пункту 7.2. розділу 7 «Перевезення пасажирів» Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затв. наказом Міністерства транспорту та звязку України від 27.12.2006 року № 1196 зі змінами, внесеними наказами Мінінфраструктури, посадка в за повними проїзними документами, здійснюється за предявленням проїзного документа.

Згідно п.7.9 Правил після посадки пасажирів у вагон та відправлення поїзда провідник (стюард) вагона зобовязаний додатково перевірити наявність і дійсність проїзних документів та погасити їх, не пошкоджуючи компостерних знаків. Погашення здійснюється шляхом відривання шматочка у верхній частині проїзного документа на місці складання його впоперек.

Пунктом 7.19 Правил передбачено, що використані та погашені проїзні документи повертаються пасажирам за 30 хвилин до прибуття на станцію призначення пасажира.

Зазначене також передбачене п.п.2.11,3.1.2., 3.8 Інструкції провіднику пасажирських вагонів ЦЛ-

0038, затвердженої наказом Міністра Транспорту України від 01.09.2003 року №234-Ц.

На підтвердження заявлених вимог позивачем суду надано оригінал проїзного документу серії ФД №514601 на потяг № 325 сполученням Суми-Луганськ з відправленням 29.01.2012 о 23 годині 47 хвилин зі ст. Харків-пасажирський та прибуттям 30.01.2012 року о 04 годині 56 хвилин до ст. Кремінне, при цьому на проїзному документі відсутня відмітка про невикористання проїзного документу, як передбачено п. 19.6 Правил перевезення пасажирів, та яка є безумовною підставою для повернення вартості проїзного документу.

Більш того, вказаний проїзний документ має чіткі ознаки його погашення провідником пасажирських вагонів - відірваний шматочок у верхній частині проїзного документа на місці складання його впоперек, як передбачено п.7.9 наведених Правил, що свідчить про використання цього квитка та надання пасажиру послуги з перевезення за вказаним квитком, а тому відсутні підстави для повернення його вартості.

За таких обставин позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відмова у задоволенні позову виключає передбачені ст. 84,88 ЦПК України підстави для стягнення на користь позивача витрат на надання правової допомоги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 908-928 ЦК України, Статутом залізниць України, затвердженим постановою КМ України №457 від 06.04.1998р., Правилами перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затвердженими наказом Міністерства транспорту та звязку України від 04.04.2007р. №310/13577, ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ДП «Південна залізниця»про захист прав споживача,стягнення 23 грн. 47 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 2 660 грн. - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Ленінський районний суд м.Харкова.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ОСОБА_3 Шрамко