У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Коротуна В.М., ПаріновоїІ.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Міський комерційний Банк» про повернення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Міський комерційний Банк» про повернення коштів, посилаючись на те, що 20 листопада 2013 року між ним та відповідачем укладено договір акційного строкового банківського вкладу № 2630/45/142249 «Ваш Мультивалютний», зігідно з умовами якого відповідач прийняв від нього грошові кошти в сумі 12 000 євро на строковий депозитний рахунок на 385 календарних днів, тобто до 10 грудня 2014 року, з процентною ставкою 9,15 % річних.

Пунктом 1.1 даного договору передбачено, що 10 грудня 2014 року - це дата повернення коштів строкового банківського вкладу із коштами нарахованих відсотків у повному обсязі.

Відповідно до п. п. 4.3.2 частини 2 договору банк зобов'язувався на його вимогу повернути йому вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, встановлені договором.

29 грудня 2014 року він звернувся до відділення «Львівська обласна дирекція» ПАТ «Міський комерційний Банк» із заявою про повернення йому коштів з банківського вкладу та виплати нарахованих на суму вкладу процентів за договором, однак на його прохання банк кошти не повернув.

У зв'язку з наведеним просив стягнути з ПАТ «Міський комерційний Банк» кошти за його строковим банківським вкладом у розмірі 12 000 євро та нараховані відсотки в розмірі 1 158,16 євро, а всього 13 158,16 євро.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Міський комерційний Банк» на користь ОСОБА_3 кошти строкового банківського вкладу, внесені згідно з договором строкового банківського вкладу № 2630/45/142249 «Ваш Мультивалютний» у сумі 12 тис. євро, а також усі нараховані відсотки згідно з даним договором у сумі 1 158, 16 євро, а всього 13 158,16 євро.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2015 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 травня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про стягнення з банку заборгованості за договором у розмірі 6 790,34 євро.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд вказував на те, що з моменту запровадження у ПАТ «Міський Комерційний Банк» тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволення вимог вкладників та інших кредиторів ПАТ «Міський Комерційний Банк» здійснюється з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про банки та банківську діяльність в Україні» та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Однак з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов'язання (ст. 610 ЦК України).

За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, і відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-пятої статті 13 цьогоКодексу.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Установлено, що 20 листопада 2013 року між ПАТ «Міський Комерційний Банк» та ОСОБА_3 укладено договір акційного строкового банківського вкладу № 2630/45/142249 «Ваш Мультивалютний», згідно з умовами якого відповідач прийняв від нього грошові кошти в сумі 12 тис. євро на строковий депозитний рахунок на 385 календарних днів, тобто до 10 грудня 2014 року, з процентною ставкою 9,15 % річних.

Строк дії договору ‒ з 20 листопада 2013 року по 10 грудня 2014 року.

26 грудня 2014 року, після закінчення дії договору, позивач звернувся з заявою до відповідача про повернення йому коштів із банківського вкладу за депозитною угодою та всіх нарахованих відсотків.

Постановою правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 732 ПАТ «Міський комерційний Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 листопада 2014 року № 124 розпочато процедуру виведення ПАТ «Міський Комерційний Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду Рязанцева А.В.

Постановою правління Національного Банку України від 19 березня 2015 року № 187 банківську ліцензію ПАТ «Міський Комерційний Банк»відкликано та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «Міський Комерційний Банк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року № 64 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Міський Комерційний Банк».

Цим же рішенням уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку призначено Тимошенка К.В.

За змістом ст. 1074 ЦК Україниобмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Таким випадком, зокрема, є й визначені ЗакономУкраїни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) наслідки запровадження тимчасової адміністрації в банку, про що було вказано вище (ст. 36), де також у ч. 1 ст. 2 цього Законудано визначення терміну недоступність вкладів - неможливість отримання вкладником під час виведення неплатоспроможного банку з ринку вкладу, включаючи відсотки за ним, протягом семи робочих днів з дня закінчення строку дії договору (або з дня запровадження тимчасової адміністрації, якщо договір закінчився до цієї дати) або з дня вимоги (за вкладами на вимогу, за поточними чи картковими рахунками), здійсненої протягом дії тимчасової адміністрації.

Водночас главою 50 ЦК Українивстановлені підстави припинення зобов'язання, зокрема: виконанням, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання, смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи, а також на інших підставах, встановлених договором або законом.

Так, згідно із ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Отже, проаналізувавши вищенаведені норми права, можна дійти висновку про те, що законодавством визначено спеціальний позасудовий порядок припинення зобов'язань банку перед вкладниками за умови відшкодування їм коштів за вкладами державою в особі Фонду, однак встановлена цим Закономгарантія обмежена в сумі, а жодними іншими нормативно-правовими актами не забезпечуються права вкладників на видачу тієї суми належних їм грошей, що перевищує виплачену Фондом.

Разом із тим не існує й такого закону, який би передбачав наслідком запровадження тимчасової адміністрації безпосереднє та в повному обсязі звільнення банку від виконання своїх зобов'язань у договірних відносинах із вкладниками, а ст. 52 Законувизначає лише черговість та порядок задоволення вимог до банку (спрямування уповноваженою особою Фонду коштів), де вказується, що вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, яка перевищує суму, виплачену Фондом, віднесені до четвертої черги кредиторів та можуть бути задоволені за кошти, які одержить уповноважена особа в результаті ліквідації та реалізації майна банку, і це означає, що а ні сам Фонд в особі держави, а ні банк в добровільному порядку повернення вкладнику решти коштів не гарантують, інакше кажучи, відсутні реальні засоби захисту, окрім судового, які б насправді забезпечили реалізацію та здійснення такого права особи, що відповідно порушує право на ефективний захист згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тобто під час тимчасової адміністрації їх положення дозволяють банку не здійснювати моментального задоволення вимог вкладників і інших кредиторів банку, як це визначає ст. 1075 ЦК Україниу спірних правовідносинах, що вказує на відсутність у особи можливості негайно та протягом деякого часу скористатися належними їй коштами, однак не може підтверджувати втрату права на них взагалі, тому за наявності фактів існування зобов'язання між сторонами, порушеного права вкладника на безперешкодне розпорядження грошима та причетності до такого порушення банку, який не видає йому залишок коштів на рахунку, а такожст. 3 ЦПК Україниі ст. 15 ЦК України, виключається відмова судом у його захисті, навіть з огляду на те, що відповідно до вимогст. 1074 ЦК Українита ст. 36 Законуповедінка останнього є чинною.

Однак не можна вважати відмовою у праві на захист цивільного права особи наявність узгодженого Законом та встановленого державою порядку, який стосується забезпечення відшкодування вкладникам Фондом замість банків суми коштів за вкладами, граничний розмір яких не може бути вище ніж 200 тис. грн, при цьому вирішення спірних питань з приводу гарантованих Фондом коштів вкладників у межах суми відшкодування здійснюється в порядку, передбаченому ст. 54 Закону.

Отже, підстави припинення зобов'язань визначено главою 50 ЦК України, а ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» лише встановлює певні особливості виконання таких зобов'язань. Судове рішення є лише захистом порушених прав та безпосередньо не призводить до задоволення вимоги кредитора, оскільки останнє відбувається в наслідок виконання рішення - добровільно чи примусово.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог

Наявність судового рішення про стягнення з банку неповернутої суми коштів за договором банківського рахунку, повинна забезпечити гарантії цивільних прав та обов'язків сторін, а також право особи на справедливий судовий розгляд, визначене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 02 липня 2015 року скасувати, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М.Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова