Справа № 750/1903/15-ц Провадження № 22-ц/795/2016/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Логвіна Т. В. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБобрової І.О.,
суддів:Вінгаль В.М., Острянського В.І.,
при секретарі:Зіньковець О.О.,
за участю:представника позивача - ОСОБА_5, представника відповідача - ОСОБА_6, прокурора - Рибалко Н.В., представника третьої особи - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_8 до Держави Україна в особі Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про відшкодування шкоди,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Так, на думку апелянта, судом не надано правової оцінки матеріалам виконавчого провадження, згідно з якими у боржника ОСОБА_9 відсутнє будь-яке майно, на яке можна було б звернути стягнення, відсутні відомості про його офіційне працевлаштування, отримання ним заробітної плати чи іншого доходу. Посилання суду на правомірність дій державного виконавця згідно з постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.04.2015 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 року є помилковим. Апелянт вважає, що є підстави для застосування ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ст.1207 ЦК України. Також, апелянт не погоджується з відмовою у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, вважає, що ним достатньо було аргументовано її завдання. Крім того, апелянт посилається на статті 316, 321 ЦК України і вказує, що грошові кошти, які повинні бути сплачені йому відповідно до судового рішення є його приватною власністю, а через неправомірні дії та бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області він позбавлений можливості вільно володіти даним майном.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні послався на безпідставність апеляційної скарги і просив відмовити в її задоволенні

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача та прокурор просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, надавши письмові заперечення .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_8 зазначив, що на даний час йому виплачено ОСОБА_9 8124,33 гривень, а решту суми відшкодування виплачено не було. З часу винесення вироку суду по теперішній час відбулось знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, у зв'язку з чим ОСОБА_9. повинен виплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. На звернення до ДВС, до органів внутрішніх справ та прокуратури з приводу невиплаченої частини боргу позивач отримав відповідь, що ОСОБА_9 на даний момент не працює та не має майна, яке б можна було реалізувати в рахунок невиплаченого боргу, що свідчить про порушення ним зобов'язання в розумінні ст. 526 ЦК України та можливість застосування положення ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 1207 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», зазначену майнову та моральну шкоду позивачу має відшкодувати держава Україна, оскільки з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник є неплатоспроможним. Позивач зазначив, що майнову та моральну шкоду йому має відшкодувати Держава Україна в особі Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, оскільки остання неналежно виконувала свої обов'язки по контролю та організації виконання судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні дані про неплатоспроможність боржника ОСОБА_9, а дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бахмацького районного управління юстиції у Чернігівській області та Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області при виконанні вироку Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01.02.2010 року в судовому порядку визнані такими, що вчинені в межах діючого законодавства.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів, які були оцінені судом відповідно до ст.212 ЦПК України.

По справі встановлено, що вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 01.02.2010, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області від 01 грудня 2010 року та ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 червня 2011 року, ОСОБА_9 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання - 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Також, за вироком суду засуджений ОСОБА_9 повинен був виплатити позивачу 5270 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином та 40 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 45 270 грн (а.с.39).

28.12.2010 Бахмацьким районним судом Чернігівської області виданий виконавчий лист №1-8/2010 (а.с.42), який був переданий на виконання.

28.08.2014 за заявою про примусове виконання від 26.08.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бахмацького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_9 залишку суми 37768,39 грн (а.с.43). Вжитими державним виконавцем заходами майно та доходи, на які можливо звернути стягнення у боржника не виявлено. Частково оплачено боржником 600 грн. На підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову від 12.03.2015, якою виконавчий лист повернутий стягувачу ОСОБА_8 (а.с.82).

Не погоджуючись з діями державного виконавця, ОСОБА_8 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративними позовом до Відділу ДВС Бахмацького РУЮ та Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про визнання бездіяльності неправомірною, скасування постанови та зобов'язання вчинити дії. Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено. Судами встановлено, що відповідачі, як суб'єкти владних повноважень в повній мірі довели правомірність своїх дій та рішень.

Як зазначалося вище, позивач базує свої вимоги на статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» та на статті 1207 ЦК України, намагаючись їх об'єднати. Проте, кожна з цих статей є самостійною підставою для позову.

Так, відповідно до статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», державні виконавці несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому законом. У разі вчинення державним виконавцем під час виконання службових обов'язків діяння, що має ознаки злочину чи адміністративного правопорушення, він підлягає кримінальній чи адміністративній відповідальності у порядку, встановленому законом. Шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Як зазначалося вище, позов ОСОБА_8 пред'явлений не до державного виконавця, який здійснював виконавчі дії, а до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, яке в силу правової норми, на яку посилається позивач, не може відповідати за шкоду, що заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення. До того ж дії Відділу ДВС Бахмацького РУЮ та Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вже оскаржувалися ОСОБА_8, в позові йому відмовлено.

Згідно з статтею 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Докази завдання шкоди ОСОБА_8 Головним територіальним управлінням юстиції у Чернігівській області в матеріалах справи відсутні.

Інша, визначена позивачем підстава позову - стаття 1207 ЦК України. Відповідно до диспозиції частини першої цієї статті, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Вказана норма надає додаткові гарантії особам, яким завдано шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину за певних умов, зокрема, якщо особа, яка вчинила злочин є неплатоспроможною.

Частина друга ст. 1207 ЦК України вказує, що умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, встановлюються законом.

На даний час такий закон не прийнятий.

Відповідачем у спорах даної категорії є держава. Пред'являючи позов до Держави України в особі Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, ОСОБА_8 не врахував того, що відповідно до підпункту 4 пункту 3 Положенням про Міністерство юстиції України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228, одним з основних завдань Мін'юсту є забезпечення представництва інтересів держави у судах України.

Згідно з п.15 Положенням про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 року № 1707/5 - Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області є юридичною особою. Аналізуючи повноваження останнього, слід зробити висновок, що Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області будучи територіальним органом Міністерства юстиції України, не має повноважень на представлення Держави Україна без відповідного доручення Міністерства юстиції України. З огляду на це, позов ОСОБА_8 в цій частині пред'явлений до неналежного відповідача.

Підстави для застосування статей 526, 610 та 625 ЦК України, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, відсутні, оскільки стаття 625 ЦК України не передбачає відповідальності при деліктних правовідносинах, а статті 526 та 610 ЦК України спірні правовідносини не регулюють.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: