Номер провадження: 22-ц/785/5197/15
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Процик М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Швеця В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власника за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.04.2015 року,-

встановила :

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власника та просила дозволити реєстрацію 1/1 частини житлового будинку під літ. «А» загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м, сарай з погрібом під літ. «Г», гаража під літ. «И», огорожі під №6 розташованих на земельній ділянці площею 152 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, без згоди відповідачів. В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказувала на те, що являється власницею 24/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 згідно договору дарування ВТО №934590 від 28 лютого 2014 року, та на те що після присвоєння окремої поштової адреси, вона не змогла зареєструвати свою власність через відсутність згоди відповідачів.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 17 квітня 2015 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права власника та дозволено реєстрацію 1/1 частини житлового будинку під літ. «А» загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 15,2 кв.м, сарай з погрібом під літ. «Г», гаража під літ. «И», огорожі під №6 розташованих на земельній ділянці площею 152 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_3. В частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власника - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 17 квітня 2015 року, скасувати та ухвалити нове яким заборонити вчинення будь-яких дій, які можуть спричинити суттєві збитки.

Рішення в частинні відмови в позові, стосовно вимог до ОСОБА_4 ніким не оскаржено, а тому рішення в цій частині не є предметом апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції з посиланням на ч. 1 ст. 319, ч.1 ст. 321, ст. 391 ЦК України, виходив з того, через позицію відповідачки - ОСОБА_3, яка є співвласником будинку у розмірі 1/3 частки за вказаною адресою, а саме відмову від надання письмової згоди посвідченої у нотаріуса позивач - ОСОБА_2 не може зареєструвати право власності, а тому вирішив дозволити реєстрацію 1/1 частини житлового будинку, без згоди співвласника ОСОБА_3

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд першої інстанції не визначився з правовідносинами, які виникли, та залишив поза увагою, що позивач обрала не правильний спосіб захисту своїх прав.

Так, дійсно нормами ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Однак згідно матеріалів справ встановлено, що позивачка ОСОБА_2 28 лютого 2014 року прийняла в дар у приватну власність від ОСОБА_4 24/100 частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Мельник О.М., реєстровий №208. На підставі договору купівлі-продажу того ж дня, 28 лютого 2014 року, позивачка придбала земельну ділянку площею 0,0152 га за тією ж адресою у ОСОБА_4

Як вбачається із самого позову, жодних перешкод у здійсненні права користування та розпорядження 24/100 частки у праві спільної часткової власності у позивачки не має.

Разом з тим, з описової частини позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 бажає виділити в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3, яка є співвласником домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1, заперечує щодо виділу в натурі частки із майна що є у спільній частковій власності.

Таким чином між сторонами виник спір про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. А тому в даному випадку застосуванню підлягає ст.364 ЦК України, згідно якої співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Однак, позивач ОСОБА_2 позовних вимог про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності не заявляла, а тому її позов задоволенні не підлягає, адже спосіб захисту своїх прав позивач обрала не правильно.

Ураховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, та не встановлені всі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що вимоги апеляційної скарги, щодо ухвалення нового рішення про заборону вчинення будь-яких дій, що можуть спричинити суттєві збитки, також не підлягають задоволенню, оскільки вони не були предметом розгляду у судді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 303,307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.04.2015 року - скасувати і ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власника - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: Є.С. Сєвєрова

М.В. Процик