Провадження №2/761/663/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 серпня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Паночко О.М.

за участю представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2014 року до суду надійшла вказана позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори 28.04.2004 року.

Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що 24.04.2004 року мати позивачки - ОСОБА_5 заповіла відповідачу ОСОБА_4 все майно, що їй буде належати на час смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Як зазначає позивачка, про існування заповіту їй не було відомо, оскільки відповідач існування заповіту приховував.

Позивачка не погоджується із оспорюваним заповітом та вважає його недійсним на тій підставі, що в силу своєї хвороби ОСОБА_5 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час підписання заповіту. Крім того, ще однією підставою для визнання заповіту недійсним є те, що ОСОБА_5 була неписьменною, тому також не могла розуміти значення своїх дій. В день підписання заповіту ОСОБА_5 не могла читати після перенесеного інсульту, тому посвідчення заповіту мало відбуватись при свідках.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову і визнання заповіту недійсним оскільки висновком експертизи встановлено, що ОСОБА_5 на момент підписання заповіту розуміла значення своїх дій та керувала ними.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 28.04.2004 року ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все, що буде їй належати на день смерті на що за законом вона матиме право заповіла ОСОБА_4

Як зазначено в заповіті, під час складання заповіту нотаріусом була встановлена особа заповідача та перевірена її дієздатність.

Як вбачається з копії заповіту, він підписаний особисто заповідачем та у зв'язку з хворобою ОСОБА_5 був посвідчений на дому за адресою: АДРЕСА_1.

Заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Бєлах Л.А. та зареєстрований в реєстрі за №3-1257.

Заповідач ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

На підставі ст.1257 ЦК України заповіт може бути визнаний судом недійсним у разі, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Стаття 225 ЦК України передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Стаття 1254 ЦК України визначає, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт (ч.1). Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2). Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (ч.3). Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу (ч.4).

З метою визначення психічного стану заповідача на момент складання заповіту від 28.04.2004 року судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи, експерти прийшли до висновку, що ОСОБА_5, 1929 р.н., під час підписання заповіту 28.04.2004 року виявляла ознаки Органічного ураження головного мозку судинного генезису з церебрастенічним синдромом (F 06.6 згідно з МКХ-10); за своїм психічним станом під час підписання заповіту 28.04.2004 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Суд не вбачає підстав не брати до уваги як належний доказ висновок судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану заповідача на час складання заповіту від 28.04.2004 року, оскільки, досліджуючи стан ОСОБА_5, комісія вивчала стан заповідача за медичними документами.

Посилань на будь-які психічні розлади заповідача не містяться ні в матеріалах справи, ні в медичній документації, з врахуванням діагнозу ОСОБА_5 та проведеного лікування, як до складання заповіту так і після його складання, про що зазначено експертами в даному висновку.

Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. N 20/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за N 283/8882 (яка діяла на момент посвідчення оспорюваного заповіту) було передбачено в п.156, що нотаріус посвідчує заповіти дієздатних фізичних осіб, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233 - 1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу.

Заповіт має бути складений у письмовій формі, підписаний особисто заповідачем, із зазначенням місця і часу складення заповіту. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції (п.157 Інструкції).

На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою (п.157 Інструкції).

Як вбачається із заповіту, ОСОБА_5 його підписала особисто та зазначила, що заповіт прочитано вголос.

В судовому засіданні представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності фізичних вад ОСОБА_5 в зв'язку з якими вона не могла прочитати заповіт особисто.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності у межах позовних вимог, суд вважає, що позивач не довів, що ОСОБА_5 під час складання заповіту не розуміла значення свої дій та не могла ним керувати та не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства. А тому, оскільки вимоги позивачки не ґрунтуються на вимогах закону, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.1234, 1235, 1248, 1257 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 60, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним - відхилити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г.Притула