АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.09.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс 1» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, -

Справа № 757/31955/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/15340/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Литвинова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року представник ТОВ «Автопаркінг - Сервіс 1» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 суму збитку в розмірі 9240,00 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що згідно витягів про державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить машиномісця № № НОМЕР_1,НОМЕР_2 підземної автостоянки за адресою: м. Київ, бул. Л.Українки, 7-Е в Печерському районі м. Києва. Після введення в експлуатацію автопаркінгу між позивачем та переважною більшістю власників машиномісць укладено договори «Про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки». З дати набуття права власності на машиномісця відповідач не приймала участі в їх утриманні та обслуговуванні і лише в липні 2013 року почала періодично вносити відповідну плату на рахунок позивача за обслуговування автопаркінгу. Незважаючи на багаторазові попередження про необхідність укласти договір «Про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки» та внесення відповідної оплати, відповідач договір не уклала та борг не сплатила.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.09.2015 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс 1» до ОСОБА_1 про стягнення збитків - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс 1» у відшкодування збитків 9240 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Врешті заявлених позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Зокрема, відповідач вказує на те, що твердження суду відносно того, що позивач неодноразово попереджав відповідача про необхідність укласти договір «Про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки» та внести відповідну плату є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності й не підтверджені наявними в матеріалах справи документами. Також відповідач зазначає, що між нею та позивачем жодного договору про надання послуг по експлуатації та участі у витратах по утриманню підземної автостоянки та прилеглої території не укладалось, а матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували факт прийняття позивачем автотранспортного засобу відповідача на зберігання, ані квитанції,

ані інформації щодо номеру або жетону. Крім того, відповідача вказує на те, що позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що він є балансоутримувачем будинку , а тому має право звертатись до суду із вказаним позовом. Таким чином, позивачем не надано жодних доказів порушення його прав відповідачем, наявність зобов'язань відповідача перед позивачем, не доведено виникнення збитків, причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та збитками, вини відповідача. На підставі викладеного, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, просила про її задоволення, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно витягів про державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить два машиномісця за № №НОМЕР_1,НОМЕР_2 підземної автостоянки за адресою: м. Київ, бул. Л.Українки, 7-Б в Печерському районі м. Києва (т.1 а.с.6,7).

Актом готовності об'єкта до експлуатації державної приймальної комісії від 23.07.2009 експлуатаційною організацією автопаркінгу визначено ТОВ «АВТОПАРКІНГ- СЕРВІС» (т.1 а.с.8-14).

З дати набуття права власності на машиномісця відповідач не приймала участі в їх - утриманні та обслуговуванні і лише в липні 2013 року почала періодично вносити плату на рахунок позивача за обслуговування автопаркінгу, що призвело до завданих збитків позивачу у розмірі 9240,00 грн.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 202 ЦК України правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

В порядку ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідач в липні 2013 року почала періодично вносити плату на рахунок позивача за обслуговування автопаркінгу, що нею визнано в ході розгляду справи, відповідно вона вчинила дію, яка засвідчує прийняття нею пропозиції позивача. Посилання представника відповідача на те, що лише з цієї дати виникли обов'язки відповідача відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

Відповідач є власником вказаних машиномісць з 20.01.2011, що підтверджується витягом з державного реєстру (т.1 а.с.6,7).

Обслуговування автостоянки, в тому числі машиномісць, належних відповідачу, з вказаної дати здійснюється позивачем, зокрема, здійснюється постачання електроенергії, водопостачання, відеоспостереження, прибирання, охорона та інше, що підтверджується матеріалами справи (т.1 а.с.36-249; т.2 а.с.1-121). Вказані обставини не спростовані відповідачем в ході розгляду справи і нею не заперечувалась наявність вказаних послуг.

Відповідно до ст. 977 ЦК України, якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. А в силу ч.ч. 2,3 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншими щодо укладення публічного договору.

Підземна автостоянка може обслуговуватися виключно однією обслуговуючою організацією, машиномісця належні відповідачу розташовані на цій автостоянці, а відтак позивач не міг не надавати відповідачу відповідні послуги, оскільки їх не можливо відокремити, відповідно, відповідач зобов'язаний оплатити вартість наданих йому послуг.

Таким чином відсутність здійснення оплати відповідачем послуг з обслуговування належних їм машиномісць фактично надає їм переваги перед іншими споживачами - власниками інших машиномісць, які здійснюють такі витрати, що є неприпустимим.

З наданого позивачем розрахунку, складеного та завіреного відповідно до вимог чинного законодавства, станом на 01.10.2014 заборгованість відповідача становить 9240,00 грн., що є сумою щомісячних платежів за 2 машиномісця в розмірі 440 грн. за період з 01.10.2011 по 01.10.2014, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Слід звернути увагу, що відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ст. 60 ч. 1 ЦПК України стороною відповідача не було надано належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог. Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень є обов'язком сторін у справі, зокрема відповідача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

Норми матеріального права застосовані судом відповідно до спірних правовідносин, рішення суду ухвалено з дотриманням процесуального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.09.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: