У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 24 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду із указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 060 464 грн 19 коп.

На обґрунтування позову зазначало, що за умовами укладеного між сторонами договору кредиту від 26 грудня 2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 33 520 доларів США на купівлю автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних, з терміном повернення до 25 грудня 2013 року. У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та дострокове стягнення кредитних коштів. 28 жовтня 2008 року Яготинським районним судом Київської області було затверджено мирову угоду щодо сплати суми заборгованості. Однак умови указаної мирової угоди позичальник не виконує, заборгованість ним не погашено, а тому банк звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 24 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року, позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2006 року в розмірі 765 260 грн 08 коп., що складається з: 67 783 грн 60 коп. - заборгованість за відсотками за період з 25 серпня 2008 року по 25 грудня 2013 року; 8 666 грн 88 коп. - заборгованість з щомісячної комісії за період з 25 серпня 2008 року по 25 грудня 2013 року; 688 809 грн 60 коп. - пеня з простроченої заборгованості за період з 25 грудня 2012 року по 25 грудня 2013 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір пені до суми заборгованості за користування кредитом.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, а тому керуючись вимогами статей 526, 536, 551, 1048 ЦК України, задовольнив позовні вимоги частково, при цьому зменшив на 30 % розмір пені.

Проте повністю погодитися з такими висновками не можна.

Судами установлено, що 26 грудня 2006 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 33 520 доларів США з оплатою 10 % річних, строком користування до 25 грудня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

28 жовтня 2008 року Яготинським районним судом Київської області було затверджено мирову угоду, за умовами якої ОСОБА_3 зобов'язався протягом 12 місяців погасити заборгованість перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 179 710 грн шляхом розстрочки заборгованості відповідно до графіка погашення заборгованості. На виконання зазначеної мирової угоди було реалізовано предмет застави - автомобіль.

Оскільки відповідач у повному обсязі не виконав умови мирової угоди, заборгованість за кредитним договором відповідачем не погашена, тому позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості, що включає в себе:

8 480, 37 доларів США, що еквівалентно 67 783 грн 60 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитними ресурсами за період з 25 серпня 2008 року по 25 грудня 2013 року;

8 66 грн 88 коп. - заборгованість з щомісячної комісії за період з 25 серпня 2008 року по 25 грудня 2013 року;

984 013 грн 71 коп. - пеня з простроченої заборгованості за період з 25 грудня 2012 року по 25 грудня 2013 року, а всього на загальну суму 1 060 464 грн 19 коп.

Відповідно до п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається не виконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Суд не звернув уваги на те, що судовим рішення кредитна заборгованість стягнута.

Таким чином, не звернув уваги на те, чи можуть нараховуватися пеня і відсотки за користування кредитом після ухвалення судового рішення.

Разом з тим, з урахуванням положень ч. 3 ст. 551, ч. 2 ст. 616 ЦК України, а також того, що відповідач перебуває у скрутному матеріальному становищі, не працює, не має іншого доходу, суд зменшив розмір пені на 30 %, оскільки її розмір значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка.

Проте, за наявності для цього підстав, суд апеляційної інстанції на порушення положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не роз'яснив відповідачу право на мотивування доводів щодо застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Крім того, зменшуючи розмір пені, суд належним чином свої мотиви не обґрунтував, стягнув суму пені за виключенням 30 % від заявленої суми, але яка також значно перевищує суму кредитної заборгованості.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта