КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/999/15-ц
Провадження №2/319/698/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року смт Куйбишеве

Суддя Куйбишевського районного суду Запорізької області Солодовніков Р.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про надання дозволу на тимчасовий виїзд на неконтрольовану території та за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

в с т а н о в и в:

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 22 червня 2014 року звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить на підставі ч.2 ст.150 Сімейного Кодексу України, ст.ст.1,2,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» винести рішення, яким надати їй дозвіл на перетинання лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та за кордон неповнолітнього ОСОБА_3 у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу його батька ОСОБА_2 до повноліття дитини, а також дозволити позивачу без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої дитини до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до п досягнення ним повноліття.

Предявлена позовна заява ухвалою судді від 07.07.2015 року була залишена без руху, у звязку з порушенням позивачем вимог ст.119 ЦПК України, а саме:

Відповідно до вимог ст.119 ЦПК України, позивач повинен зазначити виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Відповідно до ч.4 ст.119 ЦПК України заява повинна відповідати іншим вимогам, встановлених законом.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, змінений 16 червня 2015 року, передбачає, що вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (пункт 5.1.1. Тимчасового порядку).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до пп.1 п.4 вказаних Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

З аналізу положень ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», випливає що даною нормою передбачена можливість ухвалення судом рішення про надання дозволу на одноразовий виїзд за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, а не на постійні виїзди дитини без згоди батька. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування, у тому числі у відповідній державі.

Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини до досягнення нею повноліття, без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків одного з батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляє батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості спілкування з нею.

В своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 не зазначила мету виїзду та на який проміжок часу вона має намір виїхати з дитиною на тимчасово окуповану територію, за місцем проведення антитерористичної операції, а також не зазначила мети виїзду, часу виїзду та до якої країни вона має намір виїхати з дитиною за кордон. Мета виїзду має бути підтверджена відповідними доказами.

Крім того, з вище зазначених норм випливає , що звернення з даним позовом до суду можливе у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон.

В своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 не посилається на докази, які б свідчили про те, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а відповідач відмовив у наданні такої згоди.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (тобто за існування наявності спору).

Відсутність в позовній заяві , вище вказаних відомостей, а також посилання на докази,якими вони підтверджуються, позбавляє суд можливості судити чи порушене право або законні інтереси позивача та чи підлягають вони захисту в порядку цивільного судочинства.

Також слід зазначити , що відповідно до ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Крім того, на підставі ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування має подавати до суду письмовий висновок щодо доцільності надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків.

Оскільки в даному випадку позивач, ставить питання про фактичну зміну місця проживання дитини, що в свою чергу вплине на права батька, щодо спілкування та виховання дитини , тому суд вважає необхідним обов'язкової участь при розгляді даної справи органу опіки та піклування, за місцем проживання дитини, оскільки позов стосується прав та інтересів неповнолітньої особи.

Відносно органу опіки та піклування позивачу необхідно виконати вимоги ст.ст. 119,120 ЦПК України щодо зазначення його найменування, місця місцезнаходження, поштового індексу, номеру засобів звязку, та надати копії позовної заяви, копії всіх доданих до позову документів.

Для усунення цих недоліків позивачу був встановлений пятиденний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала про залишення позову без руху отримана позивачем - 16.07.2015 р., згідно поштового повідомлення, тобто останній день усунення недоліків є 21.07.2015 року.

Позивач в межах встановленого строку (5 днів з дня отримання ухвали) недоліки позову не усунула, відповідний уточнений позов до суду не поданий, судові витрати за вимогами майнового характеру не сплачені.

Згідно змісту ч.2 ст.121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 ЦПК України, не сплатить суму судового збору, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У звязку з тим, що недоліки позову не були усунуті, а зазначена обставина є перешкодою у відкритті провадження у справі, а тому відповідно до ч.2 ст.121 ЦПК України, визнаю позов неподаним і повертаю його позивачу.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовну заяву визнати неподаною та повернути позивачу.

Розяснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя Р.С.Солодовніков