Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі: Ліснік Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ « Синєвир» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», ТОВ «Синєвир» про стягнення матеріального збитку і моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа- Марченко ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО», ТОВ «Синєвир про стягнення матеріального збитку і моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та просив суд стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на його користь страхове відшкодування в розмірі 50 000,00 гривень; а з ТОВ «Синєвир» - майнову шкоду, що дорівнює різниці між страховим відшкодуванням та завданими збитками в розмірі 25 858,65 гривень, моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 вересня 2014 року, приблизно об 11 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись у місті Одесі, по вулиці Дальницькій, виконуючи розворот, не зайняв крайнє ліве положення на проїзній частині, не дав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», д/н НОМЕР_2, під керуванням позивача.

Постановою Суворовського районного суду міста Херсона від 06 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнаний винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди і притягнений до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1, власником якого є ТОВ «Синєвир», на момент ДТП застрахована ПАТ «УСК «Гарант-Авто» поліс серії АС № 5363900, що діяв на момент ДТП.

Оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку виплатити позивачу страхове відшкодування та відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, позивач вимушений звернутись з позовом до суду.

Представник позивача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути в його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Представник ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ- АВТО» в судове засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник ТОВ «Синєвир» в судове засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Рішенням суду позов було задоволено.

На дане рішення ТОВ «Синєвир» принесло апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати частково, постановити нове, яким у задоволенні позову до ТОВ «Синєвир» відмовити, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання представники ТОВ «Синєвир», ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто», третя особа ОСОБА_6 не з`явилися, про час та місце розгляду справи в апеляційному порядку повідомлялися належним чином.

За змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове скасування рішення з ухваленням нового з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено наступне.

16 вересня 2014 року, приблизно об 11 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_6, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись у місті Одесі, по вулиці Дальницькій, виконуючи розворот, не зайняв крайнє ліве положення на проїзній частині, не дав дорогу автомобілю, що рухався в попутному напрямку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Форд», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4.

Постановою Суворовського районного суду міста Херсона від 06 листопада 2014 року ОСОБА_6 визнаний винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди і притягнений до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля НОМЕР_1, власником якого є ТОВ «Синєвир», на момент ДТП застрахована ПАТ «УСК «Гарант-Авто» поліс серії АС № 5363900, що діяв на момент ДТП.

Внаслідок ДТП автомобіль «Форд», д/н НОМЕР_2 одержав механічні ушкодження, у зв'язку з якими сума заподіяного позивачу збитку, відповідно до висновку № 569/14 експертного автотоварознавчого дослідження від 20.10.2014 року складає 75091,66 гривень, за проведення автотоварознавчого дослідження позивач сплатив 650 гривень, за телеграми-повідомлення відповідачів про місце і час проведення експертного огляду автомобіля 116,99 гривень, таким чином, загальна сума заподіяного позивачу матеріального збитку - становить 75 858 гривень 65 копійок.

06.11.2014 року позивач звернулася до ПАТ «УСК «Гарант- Авто» із заявою про страхове відшкодування, надавши копію постанови суду.

Проте до теперішнього часу ПАТ «УСК «Гарант-Авто» виплату страхового відшкодування не здійснило.

Згідно ч. 1 ст. 97 9 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пункт 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України встановлює, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За таких обставин, суд зробив правильний висновок про стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 50 000,00 гривень.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, оскільки ОСОБА_6 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Синєвир» та виконував трудові обов'язки, останнім має бути сплачена різниця між різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 25 858,65 гривень.

Стосовно вимог про відшкодування ТОВ «Синєвир» моральної шкоди, завданої позивачу, суд звертає увагу на те, що моральна шкода відшкодовується у випадках, прямо передбачених законом або умовами договору.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла її, за наявності її вини.

Згідно до п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Суд погодився з тим, що внаслідок ДТП позивачу було завдано моральні страждання у вигляді душевних переживань через пошкодження його автомобілю та відсутність коштів на його ремонт, а також через побутові незручності, пов'язані з відсутністю справного автомобілю та стягнув с ТОВ «Синєвир» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

Однак судова колегія не може погодитись з таким розміром відшкодування моральної шкоди і вважає справедливим та відповідним стягнути 1000 гривень.

Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати згідно ст. 79 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи і судова колегія погоджується з витратами, які складаються з : судового збору, за експертизу, інших витрат.

Однак розмір витрат на правову допомогу, який становить 5000,00 гривень, на думку суду є завищеним, оскільки суду не надано доказів участі представника позивача у судових засіданнях, що складає 974,40 грн. Тому стягненню підлягає сума 4025, 60 грн.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати у звязку з представленням його інтересів в апеляційному суді.

Однак, ці витрати не підлягають стягненню, тому як суду не надана квитанція про оплату.

Довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 не працює у ТОВ «Синєвир» апеляційним судом не береться до уваги, тому як ТОВ «Синєвир» не надало доказів з цього приводу, а з постанови (а.с.8) Суворовського районного суду м. Херсона вбачається, що ОСОБА_6 працює водієм ТОВ «Синєвир»

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена колегією суддів та їм надана оцінка в рішенні суду. Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.. 303, п. 2, ч.1,307, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ТОВ «Синєвир» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 квітня листопада 2015 року в частині стягнення моральної шкоди та розміру правової допомоги змінити стягнути з ТОВ «Синєвир» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, за правову допомогу 4025, 6о грн.

В інший частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.В.Ісаєва

Судді : О.Г ОСОБА_3

ОСОБА_7