Справа № 428/318/15-ц
Провадження № 2/428/66/2015
23 березня 2015 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:
головуючого суддіОлійник В.М.,
при секретаріГетьмацевій Ю.Ю.,
за участю прокурора Саклакова Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьк цивільну справу за позовом Прокурора м.Сєвєродонецька в інтересах держави в особі КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонерне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, суд -
Прокурор Саклакова Б.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти винечення заочного рішення не заперечував.
Представник КУ «СМБЛ» в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника, заявлені вимоги підтримує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури покладається Представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.
Відповідно до ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.
За наявності підстав з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, звертатися до суду з позовами.
Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.
Прокурор визначає, у чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.
Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 7 ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність , пов'язану з використанням або утриманням транспортних засобів.
Згідно п.6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил дорожнього руху України).
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно до ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності або власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Ухвалою встановлено, що ОСОБА_1 18.11.2013, приблизно о 12:00 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1, діючи всупереч вимогам пунктів 12.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України, рухаючись зі швидкістю приблизно 65,3-68,2 км/год., по лівій смузі руху проїзної частини пр. Хіміків, в районі буд. №3, перевищуючи встановлену на даній ділянці руху швидкість, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого завдав ОСОБА_2 тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №28 від 05.02.2014 завдані тілесні ушкодження у вигляді:садна кистей, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана лівого колінного суглобу, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров'я; відкритий чрезмищєлковий перелом лівого плеча зі зміщенням, перелом лівого ліктьового відростку, закритий перелом лонної та сідаліщної кістки ліворуч, закритий трьохлодижечний перелом лівої гомілки зі зміщенням, які кваліфікуються за ступенем тяжкості як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я.
Питання про відшкодування шкоди, завданої закладу охорони здоров'я, на вирішення суду під час розгляду кримінального провадження поставлено не було.
Згідно довідки КУ «Сєвєродонецької міської багатопрофільної лікарні» ОСОБА_2 з отриманими тілесними ушкодженнями перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Комунальної установи «Сєвєродонецької міської багатопрофільної лікарні» в період з 18.11.2013 року по 30.11.2013 року, та з 01.12.2013 року по 21.12.2013 року та вартість її перебування на стаціонарному лікуванні не відшкодована та за зазначений період становить 9006 грн. 77 коп. (33 ліжко-дня); харчування, придбання лікарських препаратів та виробів медичного призначення відбувалось за кошти потерпілої.
Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України держава, ОСОБА_3 Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.
Відповідно до підпункту а) пункту 3 ч.1 ст.89 Бюджетного кодексу України, до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на первинну медико- санітарну, амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, пологові будинки, станції швидкої та невідкладної медичної допомоги, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки).
Відповідно до п.5 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України - це сукупність державного бюджету та місцевих бюджетів, побудована з урахуванням економічних відносин, державного і адміністративно-територіальних устроїв і врегульована нормами права.
Так, КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» фінансується з місцевого бюджету, розпорядником коштів якого є фінансове управління Сєвєродонецької міської ради. У зв'язку з цим, кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілої від злочину, згідно вимог ст.1206 Цивільного кодексу України, мають бути стягнуті до місцевого бюджету.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Керуючись ст.121 Конституції України, ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.1166, ч.2 ст.1187, ч.2 ст.1191, ч.1 ст. 1206 Цивільного кодексу України, ч.7 ст. 128 КПК, ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -
Позов Прокурора м.Сєвєродонецька в інтересах держави в особі КУ «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник