Номер провадження: 22-ц/785/6980/15
Головуючий у першій інстанції Котов В. Г.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Відділ Державної виконавчої служби Южненського міського управління юстиції в Одеській області про визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою через представника ОСОБА_5, на рішення Южного міського суду Одеської області від 02 липня 2015 року,

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно рішення Южного міського суду Одеської області від 11.04.2012 року відповідач сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того, відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.02.2012 року позивач сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

У березні 2015 року від своєї матері позивач дізнався, що за аліментними обов'язками відносно його сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (виконавчий лист № 1533/237/2012) у нього утворилась заборгованість станом на 31.12.2014 року у сумі 5380,81 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах №ДВ-2/152 від 27.03.2015 року.

У той же час за аліментними обов'язками відносно його сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (виконавчий лист №1527/2-6358/11) у нього утворилась переплата станом на 31.12.2014 року у сумі 4398,37 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах № ДВ-2/190 від 27.03.2015 року.

Позивач вважає, що вищевказана заборгованість виникла з вини державного виконавця, який при розрахунку його заборгованості по аліментах проігнорував існування довідок з роботи позивача за період з січня 2013 року по грудень 2013 року включно, розрахувавши заборгованість виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості - 5791,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах № ДВ-2/223 від 10.01.2014 року.

За таких обставин, позивач просив визначити розмір заборгованості по сплаті аліментів зі ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа № 1533/237/2012, виданого Южним міським судом Одеської області 11.04.2012 року, на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3, починаючи з квітня 2012 року по грудень 2014 року включно, у сумі: «мінус» 3050,55 грн. згідно приведеного розрахунку.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 02 липня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_3 через представника ОСОБА_5 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно рішення Южного міського суду Одеської області від 11.04.2012 року відповідач сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.02.2012 року позивач сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах №ДВ-2/152 від 27.03.2015 року у позивача утворилась заборгованість по виконавчому листу № 1533/237/2012, яка станом на 31.12.2014 року становить 5380,81 грн.

Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах №ДВ-2/190 від 27.03.2015 року у позивача утворилась переплата по виконавчому листу №1527/2-6358/11, яка станом на станом на 31.12.2014 становить 4398,37 грн.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що як на підставу задоволення позову ОСОБА_3 посилався на те, що вищевказана заборгованість виникла з вини державного виконавця (третя особа), який при розрахунку його заборгованості по аліментах проігнорував існування довідок з роботи позивача за період з січня 2013 року по грудень 2013 року включно, розрахувавши заборгованість виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості - 5791,00 грн.

Тобто, позивач не погодився з розрахунком заборгованості по аліментах боржника, який було зроблено державним виконавцем. При цьому позивачем не заявлено ніяких вимог до відповідача ОСОБА_4 про стягнення виниклої переплати по аліментам.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не надано доказів, щодо порушення його прав в результаті протиправних дій саме відповідача, який є неналежним відповідачем по справі, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Крім того, позивачем неправильно обрано спосіб захисту своїх прав виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України.

У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Частиною 4 ст. 74 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, а спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч. 9 Закону).

Згідно з ч. 4 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментам законодавцем надано державному виконавцю і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження в праві оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий лист.

Отже, позивач має право звернутися зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця до Южного міського суду Одеської області.

Оскільки позивачем не надано доказів, щодо порушення його прав в результаті протиправних дій саме відповідача, який є неналежним відповідачем по справі та невірно вибрано порядок захисту свого права, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

Н.В.Ісаєва

О.С.Комлева