Справа № 456/3604/14 Головуючий у 1 інстанції: Андрейків Ю.Я.
Провадження № 22-ц/783/3392/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 32526,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.02.2015року становить 920200 (дев'ятсот двадцять тисяч двісті) гривень.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 65600 (шістдесят п'ять тисяч шістсот) гривень, сплачених за попереднім договором купівлі - продажу та 8464,40 грн. інфляційних втрат, а всього 74062( сімдесят чотири тисячі шістдесят дві) гривні 40 копійок.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неправильно встановлено обставини справи. Посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача стосовного того, що строк виконання зобов'язання, визначений в договорі, ще не настав, і судом безпідставно зроблено висновок про те, що грошові кошти в сумі 32526 доларів США в період з 18.04.2011 року по 15.07.2014 року були передані позивачем відповідачу на виконання саме даного попереднього договору, оскільки такі вносились позивачем на виконання кредитного договору, по якому той був поручителем.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 32526 доларів США та 74062,4 грн. на підставі умов попереднього договору купівлі - продажу нежитлового приміщення, магазину, від 18 квітня 2011 року, укладеного між ним та ОСОБА_4

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

З матеріалів справи вбачається та районним судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 18.04.2011 року укладено попередній договір купівлі - продажу нежитлового приміщення, магазину АДРЕСА_1

Пунктом 1.1 договору встановлено, що сторони в майбутньому зобов'язуються укласти договір купівлі - продажу даного приміщення магазину на умовах, встановлених цим попереднім договором.

Згідно п.п.2.1 договору ціна договору складає 656000 грн., що на день укладення договору еквівалентно 82000 доларів США.

Сторони домовились укласти та нотаріально посвідчити основний договір не пізніше 01.07.2018 року (п.2.3 попереднього договору).

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.2.2 попереднього договору відповідач довів до відома позивача, що предмет основного договору перебуває під забороною згідно договорів іпотеки на підставі договорів споживчого кредиту №0 від 30.04.2008 року та №0 від 24.06.2008 року, укладених між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк».

Копіями договорів споживчого кредиту №0 від 30.04.2008 року та №0 від 24.06.2008 року, які приєднані до матеріалів справи, підтверджено їх укладення ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк». Пунктом 2.1 цих договорів встановлено, що у забезпечення зобов'язань позичальника, банком приймається у заставу нежитлове приміщення, магазин, загальною площею 44,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та є власністю ОСОБА_4.

Згідно довідки ПАТ «УкрСиббанк» від 02.09.2014 року, виданої ОСОБА_2, з його рахунку № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» за період з 18.04.2011 року по 13.08.2014 року списано в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № від 30.04.2008 року та кредитним договором №0 від 24.06.2008 року і згідно договору поруки №246743 від 27.04.2011 року грошові кошти в сумі 32526 доларів США.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта у тій частині, що грошові кошти в сумі 32526 доларів США в період з 18.04.2011 року по 15.07.2014 року вносились позивачем на виконання кредитного договору, по якому той був поручителем, а судом безпідставно зроблено висновок про те, що вони були передані позивачем відповідачу на виконання попереднього договору, оскільки саме п.2.2 попереднього договору встановлено, що сторони домовились про те, що позивач бере на себе обов'язок надавати кожного місяця кошти в розмірі, необхідному відповідачу для погашення заборгованості перед банком по договорах споживчого кредиту №0 від 30.04.2008 року та №0 від 24.06.2008 року, укладених між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк», а для того, щоб позивач володів інформацією про суму коштів, необхідних для погашення заборгованості перед банком та для документальної підстави для списання банком таких коштів з рахунку ОСОБА_2, ним 27.04.2011 року було укладено договр поруки.

Доказом того, що 32526 доларів США сплачені позивачем саме на виконання попереднього договору купівлі - продажу, є і те, що ці кошти ним почали сплачуватись саме з 18.04.2011 року, а не після укладення договору поруки (27.04.2011 року).

Відповідно до п.2.2 попереднього договору позивач на день укладення договору оплатив ОСОБА_4 суму 65500 грн., яка була гарантійним платежем та мала зарахуватись в оплату за договором купівлі - продажу магазину, що не оспорюєтьсявідповідачем.

Згідно із п.3.1 попереднього договору відповідач серед інших взяв на себе зобов'язання і про те, що він гарантує ОСОБА_2, що на день підписання основного договору нежиле приміщенні, магазин, не буде знаходитись під жодним із передбачених законом обтяжень, не буде відчужене будь - яким способом, права щодо нього у третіх осіб будуть відсутні.

Проте, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.01.2015 року власниками приміщення магазину АДРЕСА_1 є по ? частині кожен: ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 29.05.2014 року. і ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 28.08.2014 року.

Пунктом 4.1 попереднього договору від 18.04.2011 року встановлено, що якщо ОСОБА_4 не надасть документи, необхідні для укладення основного договору на вказаних умовах або за наявності інших обставин, внаслідок яких основний договір не буде укладений з його вини, то відповідач зобов'язується повернути ОСОБА_2 всю суму коштів, що буде фактично сплачена ним з урахуванням індексу інфляції.

Оскільки ОСОБА_4 порушив умови попереднього договору купівлі - продажу від 18.04.2011 року, відчужив належне йому приміщення магазину АДРЕСА_1, яке мало бути предметом основного договору купівлі - продажу, а відтак не зможе укласти такий договір, а тому колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про підставність позовних вимог ОСОБА_2 та їх задоволення.

Враховуючи викладене, неспроможними, на думку судової колегії, є твердження апелянта про те, що районний суд не взяв до уваги доводи відповідача стосовного того, що строк виконання зобов'язання, визначений в договорі, ще не настав.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: