АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/17/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2169/15Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; Винниченка Ю.М., Одринської Т.В., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 році ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він спільно зі своїми батьками побудував будинок АДРЕСА_1. Його право на будинок підтверджується заявою батька ОСОБА_4 про переведення на ОСОБА_3 погосподарського номеру та рішенням виконкому Горошинської сільради Семенівського району Полтавської області від 22.03.1991 року по його заяві, а також державним актом на право приватної власності на землю під будинком АДРЕСА_1. 29.05.2008р. виконкомом Горошинської сільради Семенівського району Полтавської області прийнято рішення щодо оформлення права власності на спірне домоволодіння за ОСОБА_4 Вважає дане рішення незаконним, оскільки право власності на спірний будинок було оформлено за зверненням особи, яка не була на таке уповноважена, виконком Горошинської сільради вийшов за межі наданих йому законом і Конституцією повноважень та порушив права позивача, оскільки фактично прийняв рішення про позбавлення його права власності на спірне домоволодіння та на землю.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року позов ОСОБА_3 до Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області задоволений.

Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 29 травня 2008 року про оформлення права власності за ОСОБА_4 жителем АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає, що дане винесено з порушеннями норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Прохав скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Судове засідання проводилося в присутності представника апелянта, позивача та його представника, за відсутності інших осіб, які будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку що скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 303 ЦК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, в 70-тих роках минулого століття ОСОБА_3 та його батьки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 спільними коштами та спільною працею побудували жилий будинок по АДРЕСА_1. Обоє батьків і сам ОСОБА_3 були членами колгоспу ім. Енгельса Семенівського району, тому їхнє господарство мало статус колгоспного двору.

ОСОБА_3 разом з дружиною в 1986 році (близько 3 місяців) проживали в будинку по АДРЕСА_1 разом з батьками. У цьому ж 1986 році він переїхав разом з дружиною проживати в АДРЕСА_2, де проживали до весни 1991 року. Навесні 1991 року ОСОБА_3, ОСОБА_6 разом з сином ОСОБА_2 перейшли проживати до батьків ОСОБА_6 в будинок АДРЕСА_1, а батьки ОСОБА_3 виїхали на проживання в с. Гаївку Семенівського району в будинок ОСОБА_6 Доказів того хто із членів колгоспного двору, протягом вказаного часу, займався веденням господарства двору матеріали справи не містять. Не дивлячись на спірність даного питання, в судовому порядку воно не вирішувалося.

22 березня 1991 року рішенням виконкому Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області за заявою ОСОБА_4 по господарський номер на АДРЕСА_1 переведено на ОСОБА_3

02 жовтня 1996 року рішенням виконкому Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області безкоштовно передано у приватну власність - ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,69 га для обслуговування господарських та ведення особистого підсобного господарства, яке розташоване по АДРЕСА_1, що посвідчено державним актом на право власності на зазначену земельну ділянку (а.с. 11).

29 травня 2008 року виконком Горошинської сільради Семенівського району Полтавської області за зверненням ОСОБА_6, яка не мала відповідних повноважень на звернення від імені ОСОБА_4, прийняв рішення оформити право власності за ОСОБА_4 жителем АДРЕСА_1 (а.с.12-15).

На момент прийняття даного рішення живими із членів колгоспного двору залишався позивач та його батько ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, місцевий суд, посилаючись на норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування України», ч. 1 ст. 393 ЦК України, виходив з того, що рішення виконкому Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області від 29.05.2008 року винесене з порушенням норм закону, а саме за зверненням не уповноваженої особи та за відсутності повноважень щодо розпорядження майном, що не знаходиться у комунальній власності, а тому таке рішення підлягає до скасування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, в цілому прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення заявлених позовних вимог, проте в мотивувальній частині навів не обґрунтовані мотиви та зробив відповідні висновки, які підлягають виключенню із зазначенням нових.

Главою 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, місцевих рад.

Статтею 40 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що виконавчі органи сільських, селищних, сільських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм Законом повноваження.

Відповідно до п.8.1 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, яке діяло на момент прийняття відповідачем спірного рішення, на органи місцевого самоврядування покладалося право щодо оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності за заявами фізичних та юридичних осіб.

Зазначені положення норм закону вказує на те, що відповідач приймаючи відповідне рішення діяв в межах повноважень наданих законом, а тому висновки місцевого суду щодо відсутності у виконкому Горошинської сільської ради Семенівського району Полтавської області повноважень на винесення оскаржуваного рішення від 29.05.2008 року є помилковими, і таке обґрунтування не може бути підставою для визнання його незаконним та скасування.

В той же час, на думку колегії суддів, при прийняті оскаржуваного рішення відповідачем було допущено ряд інших вимог законодавства, які є підставою для його скасування.

Так, відповідно до п.2.4., п. 8.2 «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, яке діяло на момент прийняття відповідачем спірного рішення, із заявою про оформлення права власності на нерухоме майно повинна звертатися безпосередньо фізична або юридична особа, яка має відповідне право або інша особа, яка відповідно уповноважена, у передбаченому законом порядку, діяти від імені такої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем по справі із самого початку розгляду справи, визнано доводи позивача про відсутність у його колишньої дружини ОСОБА_6 повноважень на звернення із заявою від імені ОСОБА_4

Виходячи з положень ч.1 ст. 61 ЦПК України та наявного в матеріалах справи офіційного документального підтвердження даного факту (а.с.194), колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, та вважає дане порушення порядку оформлення права власності таким, що не відповідає чинним на той час вимогам закону. Доводи апелянта, щодо не доведення зазначених обставин, спростовуються зібраними доказами, а тому не заслуговують на увагу.

Положеннями ст.ст. 120-126 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" ( 885-12 ) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Виходячи з обставин справи, при вирішенні питання щодо оформлення права власності спірним рішенням на ОСОБА_4, відповідачем не було враховано відповідні вимоги закону, права і інтереси позивача, який також був членом колгоспного двору та відповідно має частку в його майні.

Доводи апелянта, що відповідно до обставин, встановлених рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 02.09.2011 року, які згідно ч.3 ст. 61 ЦК України не підлягають доказуванню, позивач втратив право на частку у спільному майні, а відповідно його права не порушенні, є не обґрунтованими, оскільки дане питання не було предметом вказаного судового розгляду, а відповідно не досліджувалося у встановленому порядку, це при тому, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23.07.2012 року, винесеним за результатами перегляду рішення місцевого суду, було змінено мотиви з яких задоволено вимоги ОСОБА_2 в цій частині.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Беручи до уваги, наведенні вище висновки суду, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення визнанню незаконним та скасуванню.

Доводи апелянта, про пропуск позивачем строку позовної давності, також є не обґрунтованими, оскільки відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року, який набрав чинності 15.01.2012 року, яким внесено зміни до ст. 268 ЦК України, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом надано право особам звертатися до суду з позовами про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Крім того наслідки спливу позовної давності застосовуються лише за заявами сторін у справі.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, зміни рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19 травня 2015 в частині підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року - змінити, внести в мотивувальній частині зміни щодо підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин