Справа № 223/522/15-ц
Провадження № 2/223/209/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року місто Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого-судді Жамбровського С.І., за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_2 до Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» про стягнення сум, належних працівникові при звільненні, компенсації за порушення строків виплати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в Вугледарський міський суд Донецької області з позовом про стягнення сум, належних працівникові при звільненні, компенсації за порушення строків виплати та моральної шкоди до відповідача ДП «ДВЕК».

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 22.11.1999 року по 29.03.2015 року, він працював на підприємстві вугільної промисловості, це Відокремлений підрозділ «Шахти «Південнодонбаське №3 ім. М.С. Сургая» Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», звідки звільнився за власним бажанням, у звязку з переходом на пенсію за віком, за ст. 38 КЗпП України. З моменту звільнення пройшло більше трьох місяців, але підприємство так і не розрахувалося з позивачем, і суми які належать йому при звільненні він так і не отримав. Він повинен був отримати, заробітну плату, компенсації за невикористану відпустку, та відповідно до п. 12.15 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, від 03.07.2001 року, йому як працівнику, що має право на пенсію, і який пропрацював в галузі більше 20 років, при першому звільненні з підприємства повинна бути сплачена одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше трьох середньомісячних заробітків. Позивач був звільнений 29.03.2015 року, наказом від 30.03.2015 року, і не дивлячись на відсутність спору з приводу сум виплат, та одноразової допомоги в день звільнення вони не були не тільки не сплачені, а навіть не були нараховані. Згодом йому була нарахована одноразова допомога в сумі 24000 грн. та інші виплати при звільненні всього, з урахуванням податків, ЄСВ та профспілкових внесків, йому було нараховано 37924 грн. 71 коп. Сплачено 30.04.2015 року 3487.55 гривен та 24.06.2015 року 26.356.83 грн. (всього 29844 грн. 38 коп.) борг 8080.33 грн. Крім того, підприємство йому заборгувало заробітну плату за жовтень в сумі 7288 грн. 45 коп. та за грудень 2424 грн. 56 коп. Отже на 16 липня 2015 року борг підприємства перед позивачем становить 17793 (сімнадцять тисяч сімсот девяносто три ) гривні 34 копійки. Середня заробітна плата взята у розмірі 8000 грн. 00 коп., саме вона взята при розрахунку одноразової допомоги, цю суму позивач не оспорює. Таким чином середня заробітна плата перед звільненням складала: 8000 грн. 00 коп. Середньоденна заробітна плата становила, за останні два місяці до звільнення у серпні та вересні 2014 року складала 400 грн. 00 коп. (сума розрахована підприємством, і її він також не оспорюю). Кількість робочих днів становить: з 30 березня 2014 р. по 01 серпня 2015 року, березень 2015 року 2 дні, квітень 2015 року 22 дні, травень 2015 року 19 днів, червень 21 день, липень 23 дні. Загальна кількість робочого часу з 30.03.2015 року по 01.08.2015 року становить 87 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 34800 (тридцять чотири тисячі вісімсот) гривен 00 копійок. (400. 00 грн. х 87 роб. дн.). Крім матеріальної шкоди позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилась у порушенні його трудових прав як громадянина, а також моральних стражданнях з приводу невиплати йому сум, які йому належать. Внаслідок неправомірних дій відповідача, йому потрібні додаткові зусилля для організації свого життя, тому що він розраховував на зароблені кошти, а до теперішнього часу взагалі нічого не отримав, і вже заборгував всім родичам, і йому дуже соромно за це. Позивач вважаю, що підприємством йому була завдана моральна шкода, розмір якої він оцінює у 10000 грн. (десять тисяч) гривень, вважає, що ця сума цілком обґрунтована та справедлива. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь невиплачені при звільненні суми в розмірі 17793 (сімнадцять тисяч сімсот девяносто три) гривні 34 копійки, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, починаючи з 30.03.2015 року по день фактичного розрахунку в розмірі 400 грн. 00 коп. за кожний робочій день, з урахуванням ОСОБА_3 України 09.09.2014 N10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу» на 2015 рік, що на 01 серпня 2014 року становить 34800 (тридцять чотири тисячі вісімсот) гривен 00 копійок, стягнути з відповідача на свою користь як компенсацію за моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривен., допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача на його користь середньомісячного заробітку в розмірі 8000 грн. 00 коп. (вісім тисяч) гривен 00 копійок.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, письмово змінив позовні вимоги, в сторону зменшення, просив суд стягнути з відповідача на свою користь невиплачені при звільненні суми 9713 гривні 01 копійка, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки станом на 23.07.2015 року, який становить 32400 гривен 00 копійок, стягнути з відповідача на свою користь як компенсацію за моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривен., допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача на його користь середньомісячного заробітку в розмірі 8000 грн. 00 коп. (вісім тисяч) гривен 00 копійок. та просив їх задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, зі зміненими позовними вимогами погодилась, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково з урахуванням змінених позовних вимог, заперечував проти виплати моральної шкоди, так як вона не підтверджена доказами.

Суд дослідивши матеріали справи, вивчивши наявні по справі докази, їх належність та допустимість, вважає що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. ч. 4 та 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною першою ст. 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Частиною шостою ст. 24 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається із пояснень сторін спору про розмір нарахованих сум не було і не має крім розміру моральної шкоди.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

За ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 34 КЗпП України своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Позивач звільнився з підприємства за власним бажанням 29 березня 2015 року, і йому було нараховано суми передбачені при звільнені, але своєчасно не сплачені.

Вказані суми визнані сторонами і не оспорювалися.

На час розгляду справи лишилось не виплаченою 9713,01 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. ч. 3 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не обґрунтував належним чином моральну шкоду в сумі 10000 грн., в той же час, моральна шкода від несвоєчасної виплати значної суми грошей потягла для нього негативні наслідки, призвели до моральних страждань і переживань та необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. В той же час будь-який медичний висновок про погіршення здоровя в звязку з невиплаченою йому нарахованої суми не надав, навіть листок непрацездатності не представив. Суд визнає, що порушення його законних та конституційних прав призвели до моральних страждань і змусили до додаткових зусиль для організації свого життя, і тому приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди і стягнення з відповідача 500 грн., що буде еквівалентним завдавним моральним стражданням.

Суд, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішуючи справу згідно із законом, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи визнання відповідачем заборгованості, те, що відповідач та позивач не мають спору щодо розміру середньої заробітної плати за один робочий день, та кількість робочих днів, які необхідно враховувати за затримку розрахунку, починаючи від дня звільнення до дня ухвалення рішення суду, та моральної шкоди в сумі 500 грн.

Судові витрати відповідно до ЦПК слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного ст. 43 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст. ст. 34, 47, 83, 94, 95, 97, 115 117, 2371 КЗпП України, ст. ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 1 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», керуючись ст. ст. 208 209, 212 215, 217 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія» про стягнення сум, належних працівникові при звільненні, компенсації за порушення строків виплати та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , на користь ОСОБА_2, паспорт громадянина України ВА 142826, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, суму невиплаченої при звільнені в розмірі 9713 (девять тисяч сімсот тринадцять) гривень 01 копійка.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , на користь ОСОБА_2, паспорт громадянина України ВА 142826, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середню заробітну плату за період затримки заробітної плати в розмірі 32400 (тридцять дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», адресою: 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , на користь ОСОБА_2, паспорт громадянина України ВА 142826, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в порядку відшкодування моральної шкоди 500 (пятсот) гривень.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», адресою: 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , на користь ОСОБА_2, паспорт громадянина України ВА 142826, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середньомісячного заробітку в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Донецька вугільна енергетична компанія», адресою: 85670 Донецька область, м. Вугледар, р/р 0839 в УДКСУ Волноваського району, Донецької області, МФО 834016, та р/р 3 АТ «Райффайзенбанк Аваль», МФО 380805, , на користь держави судовий збір в розмірі 426 (чотириста двадцять шість) гривень 13 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційної інстанції через Вугледарський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Вугледарського міського суду

Донецької області ОСОБА_4