Провадження №2/761/5982/2015
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
14 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Осаулова А.А.
при секретарі: Вольда М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» до Приватного акціонерного товариства «Телеканал «ІНТЕР», ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерактив Маркетинг» про захист честі і гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ДП «Укртранснафтопродукт» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Телеканал «ІНТЕР», ОСОБА_1 , ТОВ «Інтерактив Маркетинг», в якому просив суд з урахуванням уточнених позовних вимог згідно заяви від 11.09.2015 року: визнати недостовірною інформацію відносно позивача, що була поширена автором сюжету та телеканалом Інтер в програмі «Подробиці» під час єфіру новин о 22.00 год. від 24.04.2015 року та розміщену на сайті: «на 23 хв. 43 сек. Трансляції Інформація 1: «.. Скандал на 1,5 млрд.гривень: деньги от продажи изъятого топлива исчезли …Кто пытаеться прибрать к рукам схемы окружения Януковича и поделить нефтеринок..»; на 24 хв. 54 сек. Інформація 2: «..Бойцы с нашивками «Батальона «Днепр», якоби должны были охранять бензин, но место этого его сразу начали вывозить в неизвесном направлении. Через эти ворота завода бензовозы ездят днем и ночью. Вместо государства топливо отгружається частным фирмам». Просив зобов`язати Відповідача 1 спростувати вказану недостовірну інформацію у спосіб найбільш близький до способу їх поширення, шляхом оголошення га Телеканалі Інтер в програмі вечірних новин «Подробиці», зазначивши, що вказана інформація є неправдивою і не підтвердженою із оприлюдненням при цьому тексту, викладеному у резолютивній частині рішення суду, не допускаючи при цьому власних коментарів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 24.04.2015 року об 20.00 годині в програмі «Подробиці» кореспондент телеканала Інтер ОСОБА_2 поширила неправдиву інформацію №1 і №2 щодо позивача. Вказані висловлювання коментатора програми та відеоматеріал, на думку позивача, є неправдивими, образливими, оскільки принижують його честь і гідність, звинувачують його фактично у вчиненні кримінальних правопорушень, а тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, в уточненій редакції з підстав, зазначених в ньому, пояснила, що вищезазначені висловлювання та відео у програмі «Подробиці» є недостовірними, образливими, оскільки принижують честь і гідність позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, підтримавши надані письмові заперечення проти позову, зазначивши, що наведена в програмі «Подробиці» інформація є не підтвердженою належними та допустимими доказами, оскільки наданий до суду диск з відеозаписом програми, виконаний шляхом його копіювання інформації з невідомого інтернет-сайту, який не належить відповідачу 1. Оригінал диску з відеозаписом програми позивачем надано суду не було. Таким чином, позивачем не було доведено покинення відповідачем 1 інформації щодо певного коли осіб та такої, що стосується позивача. З огляду на наведене, підстави для задоволення вказаних позовних вимог відсутні в повному обсязі

Відповідачі 2 та 3 в судове засідання не з`явивлись, хоча про дату і час розгляду справи повідомлялись належними чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Стаття 297 Цивільного кодексу України встановлює, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що 24.04.2015 року в телевізійному ефірі відповідача в програмі «Подробиці» було оприлюднено відомості, стосовно нього, які на його думку є неправдивими, порушують особисті немайнові права позивача як державного підприємства.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

У зв`язку зі внесенням з 27.03.2014р. змін до Цивільного кодексу України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було скасовано, а тому доказування Позивачем обгрунтованості свого позову, а саме поширення інформації відповідачем 1 і 2 та її недостовірності поширеної Відповідачем інформації, має відбуватися у загальному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Згідно з положеннями ст.10 ЦПК України позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Разом з тим, позивач в порядку ст. 60 ЦПК України не надав суду копії справжнього запису програми «Подробиці», що транслювалася, на Телеканалі «Інтер» 24.04.2015 року. Наданий та оглянутий в судовому засіданні диск з записом вказаної програми, скопійований як зазначив сам представник позивача з інтернет-ресурсу телеканалу «Інтер».

Згідно вимог ст. 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національній раді. На вимогу заявника телерадіоорганізація зобов`язана надати йому можливість безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагменту програми чи передачі або надати копію запису фрагменту з відповідною оплатою.

Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 48 вказаного Закону усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач звертався до відповідача зі скаргою щодо спростування інформації у програмі відповідача 29.04.2015 року, на що отримав відмову в наданні відеозапису програми згідно листа відповідача від 03.07.2015 року, оскільки обумовлений законодавством 14-ти денний строк вже пройшов та запис знищений. Між тим, позивач не скористався наданою законодавцем можливістю і не звернувся до телекомпанії та Національної Ради телебачення і радіомовлення в порядку п.5 ст.64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» із письмовою заявою про надання копії запису передачі.

Позивач вважає, що доказом розповсюдження недостовірної інформації про нього Телеканалом Інтер є відео, що міститься на сайті відповідного телеканалу у вільному доступі.

Разом з тим, доказів того, що жоден Інтернет - сайт обліковується на балансі ПрАТ «Телеканал «Інтер» надано не було, а тому за відсутні копії запису програми, наданої відповідачем у відповідності до вимог 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення», ніяких підстав вважати інформацію такою, що розповсюджена Телеканалом «Інтер» про позивача, немає.

Диск, який приєднано до матеріалів справи, із записом, суд не може прийняти до уваги та вважати його належним доказом, оскільки він є не офіційним записом наданим, телеканалом чи Нацрадою, через який, як стверджує позивач, було поширено зазначену інформацію. Крім того, даний запис не дає можливості встановити, що відео зображений саме позивач, а викладене у програмі інформації стосується та порушує права позивача.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, судом не встановлено сукупності чотирьох обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому визнати вказані у передачі відомості такими, що не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову репутацію немає підстав.

Крім того, у відповідності до вимог п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1 відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України; ст.277, 297 ЦК України; ст.64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»; ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до цієї Конвенції; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, суд, -

в и р і ш и в :
Позовну заяву Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» до Приватного акціонерного товариства «Телеканал «ІНТЕР», ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерактив Маркетинг» про захист честі і гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, - залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

З