У х в а л а

іменем україни

08 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Парінової І.К.,Дьоміної О.О.,Коротуна В.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Іскра», третя особа - ОСОБА_5, про захист трудових прав і скасування рішення комісії по трудових спорах, визнання незаконним наказу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Іскра» (далі - ПАТ «Іскра»), яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Іскра» (далі - ВАТ «Іскра»), у якому остаточно просив визнати такими, що не відповідають законодавству та скасувати протокол і рішення конференції колективу ВАТ «Іскра» від 20 лютого 2010 року щодо складу комісії з трудових спорів (далі - КТС) ВАТ «Іскра»; визнати таким, що не відповідає законодавству та скасувати положення про КТС ВАТ «Іскра» від 20 лютого 2010 року; визнати таким, що не відповідає законодавству та скасувати в частині наказ генерального директора ВАТ «Іскра» від 03 березня 2010 року № 1/274/01-07 про створення КТС ВАТ «Іскра»; визнати таким, що не відповідає законодавству й скасувати протокол № 1 та рішення засідання КТС ВАТ «Іскра» від 10 березня 2010 року щодо обрання робочих органів комісії; визнати неправомочним склад КТС ВАТ «Іскра» на чолі з головою КТС - ОСОБА_6; визнати таким, що не відповідає законодавству та скасувати рішення КТС ВАТ «Іскра» від 04 листопада 2010 року про залишення в силі догани, оголошеної налагоджувальнику контрольно-вимірювальних приладів і автоматики (далі - КВПіА) ОСОБА_4; визнати незаконним та скасувати наказ від 11 квітня 2011 року № 1/567/03-03к про звільнення з роботи налагоджувальника КВПіА бізнес-одиниці виробничого підрозділу «Завод ламп загального призначення» (далі - БО ВП «ЗЛЗП») ОСОБА_4, у зв'язку зі скороченням штатів; визнати недійсним запис у трудовій книжці ОСОБА_4 про звільнення; визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невидачі в день звільнення належно оформленої трудової книжки та копії наказу про звільнення ОСОБА_4; визнати згоду профкому ВАТ «Іскра» на звільнення з роботи ОСОБА_4, викладену у протоколі № 17 засідання профкому ВАТ «Іскра» від 06 квітня 2011 року, та сам протокол таким, що суперечать законодавству, не мають юридичного значення та правових наслідків; визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови надати позивачу чергову щорічну відпустку з наступним звільненням; поновити ОСОБА_4 на роботі; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; стягнути 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди; визнати, що позивач не був працівником підрозділу БО ВП «ЗЛЗП», а був працівником ВП «ЗЛЗП»; визнати нечинною на момент оголошення догани та звільнення позивача довіреність від 29 січня 2009 року № 42/11, видану директору БО ВП «ЗЛЗП» ОСОБА_7; визнати таким, що суперечать законодавству та нечинними Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників ВАТ «Іскра» 2010 року у зв'язку із затвердженням їх неуповноваженою особою; зобов'язати відповідача провести щомісячне нарахування середнього заробітку з урахуванням інфляційних виплат за дні вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2011 року по день винесення судом рішення; у разі відмови у позові щодо поновлення на роботі, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 квітня 2011 року по день винесення судом рішення у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки; у разі визнання незаконним звільнення позивача визначити винну службову особу та покласти на неї обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству у разі оплати працівнику часу вимушеного прогулу; визнати нечинною робочу інструкцію налагоджувальника КВПіА 6-го розряду БО ВП «ЗЛЗП»; визнати незаконним акт від 01 квітня 2010 року про відмову від надання пояснень щодо оголошення догани; визнати незаконним акт від 08 лютого 2011 року про відмову від ознайомлення з наказом про вивільнення позивача; визнати незаконним розпорядження директора ВП «ЗЛЗП» ОСОБА_7 від 29 грудня 2010 року № 55 щодо зміни істотних умов праці з 06 вересня 2010 року; визнати незаконним акт від 06 квітня 2011 року щодо запрошення на засідання профкому; визнати незаконним і таким, що не стосується позивача наказ від 28 травня 2010 року № 1/1233/03-03 щодо зміни істотних умов праці та акт від 07 червня 2010 року про відмову підписати вказаний наказ; визнати незаконним акт від 28 березня 2011 року; визнати незаконним акт від 31 березня 2011 року про відмову від підпису; визнати незаконним акт від 01 квітня 2011 року про відмову від підпису; визнати незаконним акт від 04 квітня 2011 року щодо неприйняття скарги.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог та в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2015_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> на припущеннях рішення суду ґрунтуватись не може.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, з дотриманням вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановивши обставини справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що звільнення позивача проведено відповідно до положень чинного трудового законодавства, тому вимоги ОСОБА_4 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та покладення відповідальності за ці збитки на підприємство є безпідставними та задоволенню не підлягають. Також суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні решти позовних вимог, оскільки ОСОБА_4 не доведено з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України обставин, на які він посилався як на підставу позову.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваО.О. ДьомінаВ.М. Коротун