Справа № 450/1665/14 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/783/480/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Пустомитівська держнотконтора про визнання права на спадщину, -

встановила:

ОСОБА_4 23.06.2014 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, який у подальшому збільшив та просив поновити строк позовної давності, визнати його заяву від 24.01.1995 року про відмову від спадщини недійсною; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім»я ОСОБА_5 та посвідчене державним нотаріусом Леон М.В. 24.01.1995 року частково недійсним; визнати частково недійсним реєстраційне посвідчення, видане Львівським ОДКБТІ та ЕО 30.01.1995 року; визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер його батько ОСОБА_7, який являється власником житлового будинку АДРЕСА_1. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька та фактично прийняв спадщину, оскільки на момент смерті батька проживав у спірному будинку, проте 24.01.1995 року подав у Пустомитівську держнотконтору заяву, якою відмовився від спадщини. Вважає, що його заява від 24.01.1995 року про відмову від спадщини не відповідає вимогам ЦК України в редакції 1963 року, оскільки подана ним після спливу встановленого законом 6-місячного терміну і після його вступу в управління спадковим майном. Подаючи таку заяву він помилково вважав цю заяву лише згодою на оформлення спадкових прав матір»ю на ? частину будинку. Свої спадкові права позивач мав намір оформити разом з узаконенням самовільної добудови. Про порушення своїх прав дізнався при зверненні до нотаріальної контори після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, коли йому стало відомо про факт оформлення матір»ю свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок в цілому. Причиною пропуску строку на звернення до суду за захистом порушеного права є погіршення його стану здоров»я внаслідок перенесеного інфаркту, що потребувало тривалого періоду реабілітації, та у зв'язку з юридичною необізнаністю він помилявся щодо реального стану свого права власності на спірний будинок.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02.10.2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Поновлено строк позовної давності.

Визнано заяву ОСОБА_4 від 24.01.1995 року про відмову від прийняття спадщини недійсною.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім»я ОСОБА_5 та посвідчене державним нотаріусом Леон М.В., 24.01.1995 року частково недійсним.

Визнано частково недійсним реєстраційне посвідчення, видане Львівським ОДКБТІ та ЕО 30.01.1995 року і записане в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 497.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про неможливість звернення до суду позивача у межах строків позовної давності у зв»язку із станом здоров»я, оскільки він неодноразово звертався в суд з різними позовами. Факт написання ОСОБА_4 заяви про те, що він не претендує на спадщину після смерті батька від 24.01.1995 року, в добровільному порядку стверджується рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.02.2014 року, яким ОСОБА_4 було відмовлено у визнанні права власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1. Суд не взяв до уваги те, що житловий будинок АДРЕСА_1 набутий спадкодавцем та його дружиною під час шлюбу, тому являвся спільною власністю подружжя. А отже, спадкова маса після смерті батька сторін являла собою не житловий будинок в цілому, а лише ? ідеальну частину.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 10, 59, 60, 61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_7 на підставі договору забудови від 15.08.1961 року та акту про закінчення будівництва від 30.01.1974 року являвся власником житлового будинку та приналежних до нього будівель на АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_7 помер.

24.01.1995 року державний нотаріус Пустомитівської державної нотаріальної контори видав свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_5. Спадкове майно складається з житлового будинку та приналежних до нього будівель, які знаходяться на АДРЕСА_1

21.10.2005 року ОСОБА_5 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла синові ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 померла.

З копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_4, який відноситься до першої черги спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 548 ЦК 1963 року, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно із положеннями ст. 549 ЦК визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальні конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно довідки Щирецької селищної ради № 1567, наявної в матеріалах спадкової справи ОСОБА_7, на день смерті ОСОБА_7 в спірному будинку проживали і були зареєстровані його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_4

Районний суд прийшов до правильного висновку про те, що позивач у відповідності до ч.1 ст. 549 ЦК України прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, оскільки на момент смерті батька він проживав у спірному будинку, а отже вважається таким, що вступив в управління і володіння спадковим майном.

Заява позивача від 24.01.1995 року подана до Пустомитівської державної нотаріальної контори про відмову від спадщини не відповідає вимогам ЦК України, оскільки подана після спливу встановленого законом шестимісячного терміну і після його фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном.

Враховуючи наведене, районний суд прийшов до вірного висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька ОСОБА_7.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Районний суд також обґрунтовано визнав поважними причини пропущення позивачем позовної давності, враховуючи його стан здоров»я, те, що йому стало відомо про факт оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_5 на весь будинок після смерті матері ОСОБА_5, а тому порушене право позивача підлягає захисту.

Разом з тим, суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на ? частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька.

Як установлено судом, ОСОБА_7 являвся власником житлового будинку та приналежних до нього будівель на АДРЕСА_1 на підставі договору забудови від 15.08.1961 року та акту про закінчення будівництва від 30.01.1974 року.

Як установлено судом ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 31.05.1946 року, що стверджується копією свідоцтва про одруження, виданого 27.03.1967 року.

Відповідно до положень ст. 22 КпШС, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, спірний будинок збудований ОСОБА_7 за час шлюбу з ОСОБА_5 являється об»єктом спільного майна подружжя. А тому, після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на ? частину спірного будинку. Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли у рівних частинах спадкоємці за законом першої черги його син - ОСОБА_4 та дружина -ОСОБА_5

Враховуючи наведене, за ОСОБА_4 слід визнати право власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 Львівської області в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.2, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 жовтня 2014 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7. Ухвали в цій частині позовних вимог нове рішення.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальнихсправ.

Головуючий М.М.Шандра

Судді: Л.Б. Струс

Н.Л.Шумська