Справа № 127/8818/15-ц
Провадження 2/127/3297/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 позов мотивували тим, що 25.05.2012 року спільними злочинними діями ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 їм було завдано легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2014 року ОСОБА_12 засуджена за ч. 2 ст. 125 КК України до 30 годин громадських робіт і на підставі п. 1 ч. 3 ст. 106 КК та і. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України звільнена від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2014 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України в зв`язку з закінченням строків давності.

Здійснивши привселюдне побиття відповідачі завдали позивачам значного фізичного та душевного болю і страждань, публічного приниження честі та гідності. Позивачі отримали закриті черепно-мозкові травми струс головного мозку, що супроводжувався головним болем. Вони змушені були тривалий час лікуватись в медичних закладах, приховувати побиті обличчя, уникати людей і це вплинуло на їх нормальні життєві зв`язки. Внаслідок злочинних дій відповідачів позивачі знаходились в депресивному стані, стали замкнутими, втратили сон та спокій, відчували страх.

На підставі ст. 23 ЦК України позивачі визначили компенсацію моральної шкоди в сумі по 50 000 грн.

Оскільки на момент вчинення злочину ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11 були неповнолітніми, їх батьки ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 мають нести солідарну відповідальність відповідно до вимог ст. 1179 ЦК України.

Позивачі просили стягнути на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди солідарно з ОСОБА_4 і її матері ОСОБА_5 10 000 грн.; солідарно з ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 10 000 грн.; солідарно з ОСОБА_8 та її батьків ОСОБА_13, ОСОБА_10 10 000 грн.; з ОСОБА_11 10 000 грн.; з ОСОБА_12 10 000 грн.

Позивачі просили стягнути на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди солідарно з ОСОБА_4 і її матері ОСОБА_5 10 000 грн.; солідарно з ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 10 000 грн.; солідарно з ОСОБА_8 та її батьків ОСОБА_9, ОСОБА_10 10 000 грн.; з ОСОБА_11 10 000 грн.; з ОСОБА_12 10 000 грн.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, а також їх представник ОСОБА_3 позов підтримали. Представник пояснив, що правовою підставою позову є ст.ст. 1179, 1182 ЦК України і оскільки шкода завдана спільними діями неповнолітніх, вона підлягає відшкодуванню в частках. Разом з тим, батьки неповнолітніх також притягнуті до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків за ст. 174 КУпАП і оскільки у дітей немає майна, достатнього для відшкодування шкоди, вони повинні відповідати солідарно. Вина всіх відповідачів доведена постановою та вироком суду, тому дані обставини не підлягають доказуванню при вирішенні справи про відшкодування шкоди. Просили позов задоволити.

Крім того, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 повідомили, що після свята останнього дзвоника у школі вони пішли гуляти, але хтось з відповідачів почав дзвонити з метою з`ясувати стосунки і призначив зустріч на вул. ОСОБА_14. Вони поїхали, оскільки не хотіли залишати конфлікт. На пустирі біля кафе «Гамбрінус» вже були дівчата. Вони оточили їх, вели себе агресивно і першою нанесла удар ОСОБА_11 ОСОБА_1, а також одночасно ОСОБА_4 вдарила ОСОБА_2 Вони впали на землю і ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8В, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 почали бити руками і ногами по різним частинам тіла, внаслідок чого вони отримали тілесні ушкодження і струс головного мозку. Перебуваючи в шоковому стані, зайшли в кафе, щоб привести себе в порядок, але люди побачили на них тілесні ушкодження та розірваний одяг, тому викликали «швидку». Вже в кафе вони відчули біль та почали втрачати свідомість. Іншої бійки після виходу з кафе вони не пам`ятають. Зазначили, що під час стаціонарного лікування до них приходили відповідачі і погрожували, наполягали забрати заяву з міліції, проте медсестри зачинили відділення і викликали працівників міліції. Після побиття вони тривалий час лікувались, відчували біль і страх перед виходом на вулицю. Моральну шкоду оцінили по 50 000 грн.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, їх представник ОСОБА_15 позов не визнали. Відповідач ОСОБА_4 суду пояснила, що тілесних ушкоджень ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не завдавала. 25.05.2012 року сестри в дворі школи почали їм погрожувати розбитою пляшкою пива, висловлювались нецензурно, потім вони намагались влаштувати конфлікт і домовились про зустріч на вул. ОСОБА_14. На пустирі одна із сестер перша вдарила ОСОБА_8, яка впала і отримала синець під оком, тому вона із ОСОБА_12 намагалась перешкодити бійці і робила зауваження. Коли сестри пішли в кафе всі розійшлись. Хто наніс їм тілесні ушкодження не знає, але свідки-очевидці при розгляді кримінальної справи повідомили, що біля кафе їх хтось побив і ця група була в спортивних костюмах. Вважає, що позов є безпідставним.

Представник відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_4 ОСОБА_15 просила відмовити в задоволенні позову, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що тілесних ушкоджень сестри ОСОБА_1 зазнали від дій інших невідомих осіб. Наполягала на тому, що ухвала про закриття кримінального провадження не обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій цієї особи з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Вважає позов не доведеним, а розмір моральної шкоди необґрунтованим.

Представник відповідача ОСОБА_10 ОСОБА_16 позов не визнала, оскільки відповідно до ст. 1194 ЦК України шкода, яка завдана неповнолітнім, після досягнення повноліття відшкодовується самою особою, тому батько ОСОБА_8 ОСОБА_10 не може бути відповідачем у справі. Крім того, вважає, що вина ОСОБА_8 також не встановлена в судовому засіданні, а відповідно до ст. 61 ЦПК України обовязковим для суду є лише вирок. Просила врахувати, що мала місце віктимна поведінка самих сестер ОСОБА_16 і під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що їх били двічі і саме після другого побиття сестри потрапили до лікарні. Оскільки неможливо встановити осіб, які завдали тілесних ушкоджень, а також неможливо розмежувати тілесні ушкодження за часом їх завдання, просила відмовити в позові до ОСОБА_8

Відповідач ОСОБА_11, яка станом на 14.09.2015 року була неповнолітньою і давала пояснення в присутності законного представника матері ОСОБА_17 суду пояснила, що сестри ще за два тижні почали дзвонити, а 25.05.2012 р. самі перші в школі намагались зясувати стосунки, махали розбитою пляшкою, а потім викликали їх на розмову і прийшли на зустріч з хлопцями. ОСОБА_1 перша вдарила її кулаком в пече, від чого вона впала. Їй тоді було 14 років і вона сильно злякалась. Сестер ні вона ні інші подруги не били і коли всі розійшлись на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було тілесних ушкоджень. Сестри пішли в кафе, а вони по домам.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_12 в судові засідання не зявлялись, причини неявок не повідомляли, заяв про розгляд справи у їх відсутність не подавали, позов не оспорили. Повістки надсилались рекомендованим листом завчасно про день та час розгляду справи.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України справа розглянута у відсутність відповідачів.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, а також матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 125 КК України, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Між сторонами виникли недоговірні зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої кількома неповнолітніми особами, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми глави 82 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1182 ЦК України, шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1179 ЦК України обовязок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Судом встановлено, що 25.05.2012 року приблизно о 19.00 годині ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільно із ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, перебуваючи на пустирі, що знаходиться за кафе «Гамбрінус» по пров. К.Маркса, 19А в м. Вінниці, маючи спільний умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ґрунті взаємних неприязних стосунків, нанесли удари руками по різних частинах тіла потерпілих, завдавши їм легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя.

Згідно висновків експерта № № 655, 656 від 15.04.2013-14.05.2013 р. у ОСОБА_2, ОСОБА_1 під час стаціонарного лікування у ВОДКЛ з 25.05.2012 року до 01.06.2012 року виявлені тілесні ушкодження «закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, множинні забої мяких тканин голови, обличчя, кінцівок, тулуба», які за своїм характером належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6 але не більше 21 дня) розлад здоровя, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо в строк 25.05.2012 року» (а.с. 76-78, 82-84).

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2014 року ОСОБА_12 засуджена за ч. 2 ст. 125 КК України до 30 годин громадських робіт. Відповідно до ст. 106 КК України звільнено ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрите (а.с. 70-72).

Відносно ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 кримінальне провадження за ч. 2 ст. 125 КК України закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, п. 1 ч. 3 ст. 106 КК України відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 30.12.2014 року (а.с. 73-75).

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Так, вироком суду і ухвалою про закриття кримінального провадження встановлено, що спільними діями ОСОБА_12, ОСОБА_11 ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 позивачам ОСОБА_1І і ОСОБА_2 було завдано тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. В судовому засіданні при розгляді кримінального провадження і при розгляді цивільної справи відповідачі заперечували нанесення тілесних ушкоджень позивачам, проте належних доказів, відповідно до ст. 58 ЦПК України, не надали.

Свідки ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, які неодноразово викликались в судове засідання, не з`явились і представник відповідачів ОСОБА_16, яка заявила клопотання про їх виклик, в подальшому не наполягала на їх допиті.

Враховуючи такі обставини справа розглянута на підставі доказів, що були в матеріалах справи.

Суд вважає, що до уваги слід прийняти показання свідків ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 ОСОБА_24, ОСОБА_20, ОСОБА_18, які вони давали при розгляді кримінального провадження і були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, зафіксовані у вироку від 30.12.2014 року.

Всі свідки повідомили суду про факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідачами ОСОБА_12, ОСОБА_11 ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і їх дії суд кваліфікував за ч. 2 ст. 125 КК України.

Твердження відповідачів в судовому засіданні, що ОСОБА_1 і ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження, від яких втратили свідомість і потрапили в лікарню після того, як їх вдруге побили невідомі особи біля кафе «Гамбрінус», а до цього у ОСОБА_2 був лише синець під оком, а у ОСОБА_1 розбита губа, суд оцінює критично. Такі обставини відповідачі повідомили при розгляді кримінального провадження, проте факт нанесення тілесних ушкоджень самими обвинуваченими був доведений в судовому засіданні. Також суд приймає до уваги, що при судовому розгляді кримінального провадження експерт ОСОБА_26 пояснив, що розмежувати механізм, локалізацію і кількість нанесених тілесних ушкоджень неможливо.

Інших доказів в підтвердження невинуватості відповідачі не надали.

Закриття кримінального провадження із звільненням осіб від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності не звільняє їх від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду.

При ухваленні рішення суд також враховує роз`яснення, що містяться в п. 7 постанови ПВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких, інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю і стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1, ОСОБА_2 суд приймає до уваги характер скоєного злочину, перенесений потерпілими фізичний біль та страждання, яких вони зазнали в зв`язку з ушкодженням здоров`я, глибину душевних страждань та хвилювання внаслідок приниження, побиття і лікування.

Вказана шкода є безпосереднім наслідком протиправної поведінки і вини ОСОБА_12, ОСОБА_11 ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 Разом з тим, при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує обставини, які встановлені вироком. Так, кримінальне правопорушення було скоєно внаслідок віктимної поведінки потерпілих, які заздалегідь спровокували неправомірні дії обвинувачених на подвір`ї школи та в подальшому. Відповідно до показів свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_20 при розгляді кримінального провадження вбачається, що потерпілі самі зателефонували до обвинувачених щоб зустрітись та з`ясувати стосунки і прийшли на зустріч з хлопцями та дівчатами, тобто заздалегідь знаючи, що відбудеться бійка.

Також суд враховує роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, вимоги розумності і справедливості і вважає, що з відповідачів ОСОБА_12, ОСОБА_11 ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 слід стягнути на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 по 2 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, із застосуванням вимог ст. 23, 1167, ч. 3 ст. 1179, 1182 ЦК України.

Обов`язок батьків відшкодувати шкоду припинився, оскільки особи, які завдали шкоди, досягли повноліття.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 1179 ЦК України позов про солідарне стягнення коштів з ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 задоволенню не підлягає.

Сторонами понесені такі судові витрати:

позивачами ОСОБА_2, ОСОБА_1І по 500 грн. судового збору (а.с. 1, 2);

відповідачем ОСОБА_5 2679,60 грн. витрат на правову допомогу;

відповідачем ОСОБА_4 2436,00 грн. витрат на правову допомогу;

відповідачем ОСОБА_10 4500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати в сумі 1000 грн., що полягають у сплаті позивачами судового збору, підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках пропорційно задоволеним позовним вимогам (20%) в сумі по 20 грн. з кожної (сума позовних вимог кожного позивача 50 000 грн., задоволено 10 000 грн., що становить 20% від суми позовних вимог (500грн.?20%?100% = 100 грн.; 100 грн. : 5 = 20 грн.).

80% судових витрат, що понесені відповідачкою ОСОБА_4, підлягають стягненню в рівних частках з позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 по 974,40 грн. (2436 грн. ? 80% ?100% = 1948,80 грн.; 1948,80 грн. : 2 = 974,40 грн.)

Оскільки в задоволенні позову до ОСОБА_10, ОСОБА_5 відмовлено, судові витрати, понесені цими відповідачами, підлягають стягненню з позивачів в рівних частках: по 2 250 грн. на користь ОСОБА_10 і по 1339,80 грн. на користь ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 23, 1179, 1182 ЦК України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 29, 57, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди по 2000 (дві тисячі) грн. з кожної.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди по 2000 (дві тисячі) грн. з кожної.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на користь ОСОБА_1 судові витрати по 20 (двадцять) грн. з кожної.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на користь ОСОБА_2 судові витрати по 20 (двадцять) грн. з кожної.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі по 267 (двісті шістдесят сім) 96 грн. з кожної

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі по 267 (двісті шістдесят сім) грн. 96 коп. з кожної.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 судові витрати в сумі по 2 250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) грн. з кожної.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь в справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційні скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: