Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №226/879/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Перекупка І.Г.
Провадження № 22-ц/778/3901/15 Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 квітня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» - нинішнє найменування Державне підприємство «Донецький експертно-технічний центр ДЕРЖПРАЦІ» про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільнені працівника,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ДП «Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» - на даний час Державне підприємство «Донецький експертно-технічний центр ДЕРЖПРАЦІ» про стягнення заробітної плати невиплаченої при звільнені працівника та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В позові зазначала, що вона працювала на ДП «Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» з 12 06.2001 р. Наказом № 248к від 31.12.2014 р. вона була звільнена з посади провідного економіста за статтею 36 п.6 КЗпП України. При розрахунку їй не виплатили кошти в сумі 11 877,82 грн. Тобто, була порушена ст. 116 КЗпП України. Розрахунковий лист про суму заборгованості вона отримала лише 20.03.2015 р. На час звернення до суду ДП «Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» повинно було сплатити їй заборгованість у сумі 9 373,76 грн., так як 16.01.2015 р. їй виплатили 1 504,06 грн. та 10.03.2015 р. виплатили 1000,00 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України за затримку розрахунку при звільнені ДП «Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» зобов'язаний сплатити їй середньомісячну заробітну плату за весь термін затримання до повного з нею розрахунку. Ця сума становить на кінець березня: 4 72,30 грн. (середньомісячна заробітна плата) х 3 місяці = 14 916,90 грн. Усього, станом на кінець березня 2015 р. сума заборгованості ДП «Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» перед нею складає 9 373,76 грн. + 14 916,90 грн. = 24 290,66 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд стягнути з ДП «Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» на її користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням виплат по ст.117 КЗпП України у загальній сумі 24 290,66 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 27 квітня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у розмірі 8 173,76 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ДП «Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України» на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн. Рішення в частині стягнення заробітної плати допущено негайному виконанню в межах місячних платежів.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ у відповідності до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

В засідання апеляційного суду сторони, будучи належно та своєчасно повідомленими про час та місце судового засідання не з'явилися. Позивач подала клопотання, зокрема про розгляд справи 12.08.15р. без її присутності.

Судова колегія ухвалила про можливість розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач працювала на ДП "Донецький експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України" з 12.06.2001 р.

Наказом № 248к від 31.12.2014 р. позивач була звільнена з посади провідного економіста за статтею 36 п.6 КЗпП України.

На час звільнення до виплат позивачу належало 11877,82грн.

Згідно розрахункових листів на ім'я позивача 16.01.2015 р. відповідач сплатив їй 1504,06грн. та 10.03.2015 р. - 1000,00 грн. в рахунок заборгованості з виплати заробітної плати, належної до виплати при звільненні.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачу сплачено 1200грн.

Суд оскарженим рішенням стягнув на користь позивача залишок заборгованості у розмірі 8173,76грн.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Доводів щодо неправильності рішення суду в частині стягнення заборгованості з виплати заробітної плати апеляційна скарга не містить.

Діючи у межах доводів апеляційної скарги, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до ст.117 КЗпП України, перевіряючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до роз'яснень п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У цій справі відповідач належним чином та на підставі письмово доказу довів відсутність вини в затримці розрахунку при звільненні позивача.

З цим погоджується колегія суддів, виходячи із тих обставин, що господарська діяльність відповідача відбувалася у м.Донецьку та на підставі наказу Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України №151 від 17.11.2014р. «Про переміщення бюджетних установ, підприємств, що належать до сфери управління Держгірпромнагляду» підприємство переміщене у м.Димитров Донецької області, втративши майно, яке знаходиться у зоні АТО, обладнання та документацію. Вказане перешкоджає господарській діяльності і підтверджується сертифікатом (висновком) №1100 від 23.10.2014р. Торгово-промислової палати України.

Таким чином, відносно діяльності підприємства існують належно підтверджені обставини непереборної сили, що дає підстави для висновку щодо відсутності вини підприємства у несвоєчасному розрахунку при звільненні позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності, на думку апелянта, підстав для застосування стягнення на її користь коштів згідно ст. 117 КЗпП України не знайшли свого підтвердження.

Як вказано у вищенаведеній ст.117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має бути сплачений відповідачем у разі несплати з його вини. Проте, відповідач довів відсутність вини у затримці розрахунку, оскільки надав докази дії непереборної сили, яка перешкоджає звичайній господарській діяльності у зв'язку із переміщенням підприємства з зони АТО, втрати основних засобів виробництва (майно, обладнання).

За таких обставин суд не має підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за ст.117 КЗпП України.

Роз'яснення п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд бере до уваги, оскільки це роз'яснення також містить положення про стягнення середнього заробітку у порядку ст.117 КЗпП України в разі вини підприємства, а у даній справі підприємство довело відсутність вини у несвоєчасній виплаті заробітної плати при звільненні працівника у зв'язку із подіями, пов'язаними з проведенням АТО, переміщенням підприємства та ін.

З доводами апеляційної скарги щодо неналежності прийнятого судом до уваги сертифікату (висновку) №1100 від 23.10.2014р. Торгово-промислової палати України колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Вказаний сертифікат відповідає вимогам ст. ст. 57-59, 64 ЦПК України, за якими доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності вимогам КЗпП України складеного відповідачем графіку погашення заборгованості з заробітної плати знайшли своє підтвердження.

Проте, вказана обставина не спростовує висновків рішення суду, оскільки не впливає на питання доведеності відсутності вини підприємства у несвоєчасній виплати розрахунку при звільненні позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності найменування позивача у наданих до суду першої інстанції запереченнях на її позов не спростовують рішення суду, оскільки не впливають на вирішення спірних правовідносин сторін.

Доводи апеляційної скарги щодо трудової та судової дискримінації позивача не мають жодного підтвердження, оскільки предметом судового розгляду є трудовий спір і ухвалення рішення про часткове задоволення позову не є дискримінацією позивача, а є звичайним результатом розгляду справи.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 27 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: