Справа №2/331/989/15
№ 331/2881/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі :

головуючого - судді - Антоненка М.В.,

при секретарі - Рухловій М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі ОСОБА_2 міської ради про скасування свідоцтва про право власності № 465 та визнання права власності на 9/100 частини домоволодіння за адресою вул. Кірова, 21 в м. Запоріжжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3, звернувся до суду із позовом в яком вказує на те, що його мати ОСОБА_4 багато років працювала на фабриці індпошиву та ремонту одягу №1 м. Запоріжжі і перебувала там на черзі на отримання житла тому, що їх родина, яка на той час складалася з 4-х осіб, знімала квартиру у приватному будинку. У 1965 році керівництво фабрики індпошиву та ремонту одягу №1 отримало у державному фонді однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та запропонувало її для поліпшення житлових умов ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_6), яка теж працювала на цьому підприємстві, але дуже сильно хворіла та потребувала негайного поліпшення житлових умов, про що свідчать її неодноразові скарги до різних інстанцій:Києва та Москви (її матері ОСОБА_6 на той час на праві власності належало 9/100 частин у будинку по вул. Кірова,21 в м. Запоріжжя, у якому не було ніяких побутових зручностей).

ОСОБА_6 на протязі 1965-1967рр. оформила договір дарування своїх 9/100 частин будинку на ОСОБА_4, які складалися з двох кімнат по вул. Кірова,21 літера „Г м. Запоріжжя та належали на той час на праві власності ОСОБА_6. Цей договір мати позивача віддала до Жовтневого райвиконкому і міліції, коли її з сім'єю прописували за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кірова,21, про що було зроблено відповідний запис до будинкової книги по вул. Кірова,21 та він там і загубився, а вона не встигла його зареєструвати у ЗМБТІ.

Позивачу на той час було 6-ть років і він не бачив жодного документа на цю частку будинку, який став належати його матері ОСОБА_4, але вона йому неодноразово казала, що ОСОБА_6 зробила якийсь договір з нею.

З 1965 року родина позивача була зареєстрована і проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1Г, де займала двокімнатну квартиру житловою площею 20,0м2. З цього часу родина ОСОБА_1 відверто, відкрито та безперервно понад 50 років користується вказаною квартирою, сплачує усі за комунальні послуги: воду, електроенергію, боргів не має, підтримує належний технічний стан, тобто вважали і вважають її своєю власністю.

З 1978 року мати ОСОБА_1 постійно до 2001 року страхувала вказану будівлю у ВАТ „Оранта -Січ, як своє нерухоме майно. У 1993 році помер батько позивача ОСОБА_4, а у 2004 році померли його мати ОСОБА_4 та брат ОСОБА_7 На цей час ОСОБА_1 один залишився проживати у квартирі, яку вважав на протязі усіх років власністю своїх батьків.

Зазначена частина домоволодіння є постійним місцем проживання ОСОБА_1, він користується земельною ділянкою, комунальними послугами: водою та електроенергією та іншим, незважаючи на те, що він періодично та тимчасово мешкає ще і у своєї співмешканки - ОСОБА_8.

Але звернувшись після смерті матері тільки у 2008 році до 4-ї ОСОБА_2 державної нотаріальної контори (справа №715/08) з проханням оформити на себе спадок у вигляді 9/100 частки будинку №21 по вул. Кірова літера „Г, позивачу було відмовлено та запропоновано звернутися до суду з відповідною заявою тому, що на цей час вказана квартира у вигляді 9/100 частин вказаної будівлі зареєстрована за ОСОБА_6Д, яка померла у січні 1993 року та була знята з реєстрації в м. Запоріжжя 23.03.1993р.(згідно свідоцтва про смерть).

Нотаріальний архів Запорізької області договору дарування на ОСОБА_4 позивач у себе не знайшов. Крім того, як стало відомо позивачу, його сусіди ОСОБА_9 та її брат ОСОБА_10, отримали у 1996 році свідоцтва про право власності на свої частки домоволодіння по вул. Кірова,21 в м. Запоріжжя, які були видані ОСОБА_2 МЖУ від 03.07.1996р (зараз Департамент житлового господарства та розподілу житлової площі ОСОБА_2 міської ради).

Свідоцтво, яке було видано за вказаними документами на померлу ОСОБА_6 було підписано ОСОБА_11 завідуючим на той час ОСОБА_2 міським житловим управлінням (МЖУ) виконкому ОСОБА_2 міської ради. Вказаним свідоцтвом за №465 від 03.07.1996р. було зареєстровано і право власності на 9/100 частин за ОСОБА_6 (яка вже три роки як померла). Батьків позивача, які проживали разом з ним в спірному будинку з 1965 року, начебто і не існувало.

Тому, ОСОБА_1 вважає за необхідним скасувати свідоцтво про право власності №465, виданого ОСОБА_2 МЖУ 03.07.1996 року на ОСОБА_6 на 9/100 частин будинку №21 по вул. Кірова літера „Г в м. Запоріжжі.

Підставою для отримання вказаних свідоцтв на право власності було розпорядження Жовтневої районної адміністрації №542р від 23.05.1996р. у якому відсутнє прізвище ОСОБА_6 До наступного часу ніхто з боку відповідача або спадкоємців ОСОБА_6 (племінниця ОСОБА_6 ОСОБА_9 намагалася тільки у 2012 році оформити вказану спадщину на себе, але апеляційний суд Запорізької області їй відмовив у позовних вимогах) не намагався відселити позивача з вказаної будівлі, або визнати таким, що втратив користування жилим приміщенням, але він на цей час не може оформити на себе спадок у вигляді цих 9/100 частин тому, що ОСОБА_9 у 1996 році, коли вони з ОСОБА_10 намагалися узаконити свої житлову прибудову В-1 та сіни в-1, навмисно підробила підпис та підписала заяву від імені померлої у 1993 році ОСОБА_6 (про смерть якої вона дуже добре знала бо та була її тіткою) та отримала свідоцтво на право власності на ОСОБА_6 замість матері позивача ОСОБА_4 та передала його до ОП ЗМБТІ на реєстрацію (в наступний час відкрито кримінальне провадження №0000959 від 12.01.2013р. за ч.1 ст.358 КК України за фактом підробки документів на право власності на померлу ОСОБА_6Д.).

З 2009 року я ОСОБА_1 неодноразово звертався з відповідними позовними заявами до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, але рішенням Жовтневого суду від 14.09.2011 року (справа №2-303/11) та рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07.12.2011 року (справа №22ц-5444/11) у задоволенні його позовних вимог було відмовлено, посилаючись на те, що у січні 2011 року він не мав права змінювати ні предмет, ні підстави позову згідно до ст. 31 ЦПК України, а з позовом про визнання за ним права власності на спірну частину будинку в порядку набувальної давності у 2009 році, звернувся передчасно. Крім того, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2012р. (справа №22-5915/12р.) було скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.10.2012р. у звязку з тим, що відповідачем по справі повинна бути територіальна громада м. Запоріжжя в особі ОСОБА_2 міської ради до якої після смерті ОСОБА_6 у 1993 році відповідно до положень ст.ст.524, 555 ЦК України (в редакції 1963р.) майно померлої за правом спадкоємства перейшло до держави. Але з 1993 року ніяких рішень про визнання спадщини відумерлою не ухвалювалось та вказане майно у власність територіальної громади м. Запоріжжя не переходило. На його лист до ОСОБА_2 міської ради він отримав тільки одну відповідь від 15.07.2013р. звертайтесь до суду.

Звернувшись до агенції нерухомості ТОВ «Капітал Сервіс 97» у 2013 році про ринкову вартість 9/100 частин нерухомого майна по вул. Кірова,21 в м. Запоріжжі, він отримав довідку, згідно якої вартість 9/100 частин на 06.07.2013р. складає 40 000 грн.

Посилаючись на вищенаведені обставини ОСОБА_1 просить суд визнати за ОСОБА_1, 28 грудня 1960 р. н., право власності на 9/100 частин будинку №21 по вул. Кірова літера „Г м. Запоріжжя, скасувавши свідоцтво про право власності №465 на вказану частку домоволодіння по вул. Кірова,21 літера „Г м. Запоріжжя за ОСОБА_6, виданого ОСОБА_2 МГУ 03.07.1996р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позов підтримали, просили суд задовльнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради пояснила, що покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами вивченими та оголошеними в судовому засіданні: довідкою за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_1 (а.с.6); витягом з прибудинкової книги про реєстрацію родини ОСОБА_1 (а.с.7-10); Витягом з прибудинкової книги про реєстрацію родини ОСОБА_6 (а.с.11,12); викопіюванням будинку№21 літера Г-1 по вул. Кірова (а.с.13); ордером №3313 від 31.08.1966р. на ОСОБА_6 (а.с.14) свідоцтвом про смерть ОСОБА_6Д.(а.с15); страховими свідоцтвами на буд.№21 по вул. Кірова м. Запоріжжя (а.с.15); розпорядженням Жовтневої рай адміністрації №542р від 23.05.1996 р. (а.с.19); свідоцтвом про право власності №465 від 03.07.1996р. на ОСОБА_6 (а.с.20); листом до ОСОБА_2 міської ради від 06.08.2013р.(а.с.21); відповіддю ОСОБА_2 міської ради від 27.08.2013 р. (а.с.22); довідкою про ринкову вартість 9/100 частин будинку (а.с.23); рішенням апеляційного суду Запорізької області від 24.10.2012 р. (а.с.24,25); рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05.12.2012 р. (а.с.26,27); відповіді з державного нотаріального архіву від 08.08.2012р. (а.с.28).

Згідно до ст.33 ЖК України у разі одержання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду, член ЖБК втрачає право на квартиру в будинку кооперативу, а громадянин, який має житловий будинок (частину будинку) на праві особистої власності, повинен провести його відчуження протягом року з дня одержання жилого приміщення. У разі невиконання власником будинку (частини будинку) цієї вимоги застосовуються правила, передбаченими частинами 3 і 4 ст.103 ЦК України (в редакції 1963р.).

Частина 3 ст. 103 ЦКУ (1963р.) передбачає, якщо власник протягом одного року не скористується своїм правом на відчуження будинку в будь-який формі, цей будинок за рішенням виконкому районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів підлягає примусовому продажу в порядку, встановленому ЦПК Української РСР для виконання судових рішень.

Частина 4 ст. 103 ЦКУ передбачає, що у разі, коли продаж будинку у примусовому порядку не відбудеться через відсутність покупців, будинок за рішенням виконкому безоплатно переходить у власність держави.

Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази,в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 28 грудня 1960 р. н., право власності на 9/100 частин будинку №21 по вул. Кірова літера „Г м. Запоріжжя, скасувавши свідоцтво про право власності №465 на вказану частку домоволодіння по вул. Кірова,21 літера „Г м. Запоріжжя за ОСОБА_6, виданого ОСОБА_2 МГУ 03.07.1996р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги, тобто в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: М.В.Антоненко