Ухвала

іменем україни

08 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором кредиту від 30 липня 2007 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 572 515 грн 39 коп, з яких 1 104 593 грн 75 коп. - заборгованості за кредитом, 58 600 грн 76 коп. - прострочена заборгованість по кредиту, 388 649 грн 55 коп. - заборгованість по відсотках, 376 847 грн 01 коп. - прострочена заборгованість по відсотках, 1 079 272 грн 09 коп. - пені.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2015 року зазначене рішення районного суду змінено в частині визначення розміру пені, а саме зменшено її розмір до 100 000 грн, й відповідно загальний розмір заборгованості до 1 593 243 грн 30 коп.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що з вини ОСОБА_5, який належним чином не виконував грошове зобов'язання, виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь банку, згідно наданого позивачем розрахунку.

Апеляційний суд фактично погодився з такими висновками суду першої інстанції, при цьому відповідно до вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив розмір пені, який практично дорівнює розміру заборгованості за кредитом.

Також є вірними висновки судів щодо дотримання позивачем визначеного ст. 261 ЦК України строку звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук