Провадження № 2/344/4097/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

17 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бойчука О.В.

секретар Сушко І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається в школі та у вересні 2015 року має намір з однокласниками здійснити поїздку в Польщу. Батько дитини дозвіл на виїзд не надав, у зв'язку з чим звернулася до суду.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що батько в Україні в даний момент відсутній, а тому його дозвіл на виїзд отримати неможливо, що унеможливлює належний відпочинок дитини. Просила позов задовольнити, надавши дозвіл на строк один рік.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подала достатньо доказів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачу копію заочного рішення для забезпечення можливості подання заяви про його перегляд.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які надані суду позивачем на обґрунтування вимог позову, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 12.03.2005 року, копія якого міститься в матеріалах справи, підтверджує батьківство відповідача щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, суд вважає, що відповідач наділений правом особисто виховувати дітей в порядку, встановленому йому відповідними державними органами. При цьому суд вважає, що право відповідача на спілкування з дітьми встановлене ст. 153 Сімейного кодексу України, згідно з якою мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом, зокрема обмежене положеннями ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, місце проживання дитини з матір'ю, досліджені в судовому засіданні характеризуючі дані щодо обох батьків, відносини між батьками і дитиною та вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон не порушує прав ОСОБА_2, як батька дитини та вчиняється матір'ю в інтересах малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За таких обставин, керуючись положеннями ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України про відсутність права у того з батьків, з ким проживає дитина, перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини, суд, враховуючи заяву наміри дитини виїхати за кордон з однокласниками, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення - надання дозволу дитини на виїзд за кордон без згоди батька у Республіку Польща на строк, який дозволить дитині належно відпочити, однак не позбавить батька права брати належну участь у їх вихованні - три місяці з дня набрання даним рішенням законної сили.

Згідно із ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому понесені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача в користь позивача.

На підставі вищенаведеного, відповідних норм матеріального права, а саме, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 3, 151, 153, ч. 2 ст. 155, ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України, ст.ст. 15-16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 41, 124 Конституції України, керуючись нормами цивільного процесуального законодавства, а саме, ст.ст. 11, 57, 58, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька - задовольнити частково.

Дозволити виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України в Республіку Польща у супроводі матері, у строк три місяці з дня набрання цим рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В.Бойчук