УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про зміну способу виконання обов'язку утримання дитини,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив змінити спосіб виконання обов'язку утримання дитини та визначити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 60 % від усіх його доходів на обох дітей.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 24 грудня 2012 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 000 грн на кожну дитину щомісячно, а всього 4 000 грн., втім рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 27 лютого 2014 року зменшено розмір стягнутих аліментів до 2 500 грн щомісячно.

Посилаючись на те, що на даний час він постійно працює за трудовим договором та отримує мінімальну заробітну плату і не має можливості сплачувати присуджені аліменти у визначеному судом розмірі, а також погіршення його матеріального стану, пов'язаного із припиненням здійснення підприємницької діяльності і погіршення стану його здоров'я та необхідність лікування, просив задовольнити позов.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 27 серпня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_8, який діє в інтересах ОСОБА_4, задоволено, рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Змінено присуджені до сплати ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, визначених рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 27 лютого 2014 року у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн, щомісячно, на 3/5 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням суду законної сили.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), виходив з того, що позивач працює водієм за трудовим договором із заробітною платою на рівні мінімального розміру, а також перебуває на диспансерному обліку в ендокринологічному диспансері з діагнозом цукровий діабет та потребує постійного добового медикаментозного лікування, дійшовши обґрунтованого висновку про недоведеність існування у позивача іншого, ніж заробітна плата, доходу (прибутку), у зв'язку з чим наявні правові підстави для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська