У х в а л а

29 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області, третя особа - управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 9 квітня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді вихователя Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок (далі - Широківське ДНЗ) із 7 жовтня 2014 року; стягнуто із Широківського ДНЗ на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 8 жовтня 2014 року по день ухвалення рішення у розмірі 7 тис. 415 грн 6 коп., 5 тис. грн у відшкодування моральної шкоди та 243 грн 60 коп. судового збору. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 2 тис. 617 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року касаційну скаргу Широківського ДНЗ Виноградівського району Закарпатської області задоволено частково, рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 9 квітня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

14 грудня 2015 року ОСОБА_4, за дорученням якої діє ОСОБА_5, звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини третьої статті 43 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), частини третьої статті 6 Закону України «Про колективні договори і угоди», статей 14, 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2011 року, 18 липня 2012 року, 20 березня 2013 року, 12 березня 2014 року, 16 і 30 вересня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 21 березня і 25 квітня 2012 року, постанову Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 21 жовтня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, дійшов висновку про те, що допущені судами порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме: суди не з'ясували, з якими порушеннями власник пов'язував притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 30 березня 2011 року касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, яким звільнення позивачки визнано незаконним, погодився з його висновком про те, що розпорядження, які передували звільненню позивачки, не відповідають вимогам статей 147, 149 КЗпП України, а тому розірвання з нею трудового договору за пунктом 3 статті 40 цього Кодексу не відповідає нормам трудового законодавства;

- в ухвалі від 18 липня 2012 року касаційний суд, направивши справу на новий апеляційний розгляд, указав на необхідність надати належну правову оцінку факту перебування позивача на лікарняному в період накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани і звільнення з роботи, перевірити правильність розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто з'ясувати усі фактичні обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору;

- в ухвалі від 20 березня 2013 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, дійшов висновку про те, що суди не перевірили належним чином дотримання відповідачем під час звільнення позивача порядку застосування дисциплінарних стягнень, не обґрунтували висновків щодо законності їх застосування до позивача і не перевірили також доводів позивача про можливість виконати завдання, яке не входило до його трудових обов'язків і за яке його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності;

- в ухвалі від 12 березня 2014 року касаційний суд, направивши справу в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, звернув увагу на те, що суди повинні були обчислити середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з урахуванням сплаченої суми вихідної допомоги та виплати допомоги по безробіттю; разом з тим, касаційний суд погодився з висновками судів про поновлення позивача на роботі, оскільки звільнення його з роботи проведено без дотримання процедури звільнення, передбаченої пунктом 1 статті 40 КЗпП України;

- в ухвалі від 16 вересня 2015 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення щодо поновлення позивача на роботі, скасування наказів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для задоволення зазначених позовних вимог, оскільки відповідач при звільненні позивача порушив порядок застосування дисциплінарних стягнень та процедуру отримання згоди профспілкового органу на звільнення працівника;

- в ухвалі від 30 вересня 2015 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на необхідність перевірити дотримання відповідачем під час звільнення позивача порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбаченого статтею 149 КЗпП України; крім того, перевірити поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з указаним позовом відповідно до положень статей 233, 234 КЗпП України.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 21 березня і 25 квітня 2012 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить цим висновкам.

Постанови Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року і 1 липня 2015 року не можуть слугувати прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки у поданій заяві немає посилання на ці постанови на підтвердження вказаної підстави перегляду судових рішень.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не може слугувати прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки ця постанова не є судовим рішенням у розумінні пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Широківського дошкільного навчального закладу ясла-садок Виноградівського району Закарпатської області, третя особа - управління освіти, молоді та спорту Виноградівської районної державної адміністрації Закарпатської області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М.Сімоненко