Справа № 2/593/215/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2015 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Крамаря В. М.

при секретарях Осадці М.Ю., Олексів О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання правочину фіктивним, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання правочину фіктивним. Позивач, посилаючись на те, що відповідач має заборгованість перед нею, просить визнати фіктивними договори дарування: незавершеного будівництва, об'єкта житлової нерухомості по АДРЕСА_1 від 29.09.2014 року серії та номер НОМЕР_2; нежитлового приміщення магазину на АДРЕСА_2 від 23.09.2014 року серії та номер НОМЕР_1; нежитлового приміщення підвалу на АДРЕСА_2 від 03.10.2014 року серії та номер НОМЕР_3, - укладені між ОСОБА_2, як дарувальником та ОСОБА_3, як обдаровуваним. Відповідач формально відчужила належне їй майно з метою уникнення правових наслідків повернення грошей, вчинила фіктивні правочини без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, просили визнати договори дарування саме фіктивними.

В судовому засіданні третя особа та представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечив, посилаючись на те, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Зважаючи на те, що відповідачем сплачено суму заборгованості перед позивачем за виконавчим листом, у позивача немає підстав стверджувати, що укладення між відповідачем та третьою особою оспорюваних правочинів порушує права, свободи чи законні інтереси позивача. Окрім цього укладені договори дарування були спрямовані на реальне настання наслідків за цими договорами про що свідчить реєстрація права власності за обдарованим - ОСОБА_3 за вказаними договорами, а тому просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України зазначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України, встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Виходячи з системного аналізу норм ЦК України, у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Згідно з ч.2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

В п. 7, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Судом було витребувано з реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з яких вбачається, що: нежитлове приміщення, магазин за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, серія та номер НОМЕР_1, виданого 23.09.2014 та нежитлове приміщення, підвал за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, серія та номер НОМЕР_3, виданого 03.10.2014, - 23.09.2014 року та 03.10.2014 року відповідно зареєстровано за ОСОБА_3.

З наданої ОСОБА_3 копії договору дарування від 29 вересня 2014 року, який зареєстровано в реєстрі за № НОМЕР_2 та копії інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що внаслідок його укладення ОСОБА_3 отримав в дар від ОСОБА_2 незавершене будівництво, об'єкт житлової нерухомості, що розташований в АДРЕСА_1, готовність житлового будинку становить 55 % та 29.09.2014 року вказане нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_3.

Виходячи з наведеного оспорювані позивачем договори дарування були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а саме набуття ОСОБА_3 у власність вказаного в них нерухомого майна.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 17 лютого 2015 року встановлено, що при зверненні з позовом до суду, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належний відповідачці ОСОБА_2 на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_3. ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 16.09.2014 року вжито заходи забезпечення позову. 02.12.2014 року ОСОБА_1 повторно звернулася з заявою про забезпечення позову, просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на інше майно, яке належить на праві приватної власності сину відповідачки - ОСОБА_3, а саме на незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 та магазин «ОСОБА_3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

З вказаного вбачається, що на момент укладення оспорюваних договорів позивач не ставила питання про накладення арешту на майно, яке є предметом оспорюваних договорів дарування, а тому укладеними договорами безпосередніх прав позивача не порушено, оскільки власником майна була ОСОБА_2, яка не була обмежена у праві розпоряджатися вказаним майном.

Під час розгляду справи судом не отримано доказів того, що укладенням оспорюваних позивачем договорів дарування укладених між ОСОБА_2, як дарувальником та ОСОБА_3, як обдаровуваним мало місце недодержання інших вимог закону.

Враховуючи вищенаведене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання правочину фіктивним.

Керуючись ст. ст. 182, 203, 204, 234, 334, 719 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання правочину фіктивним відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків на його апеляційне оскарження.

Суддя: