Справа №295/6097/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Білінській Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа - Управління державної міграційної служби у Житомирській області,

про визнання особи такою, що втратила право користування, про виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття із реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 71-73) звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, який розташований за адресою м. Житомир, пров. 1-й Колгоспний, 17/1, виселити без надання іншого житлового приміщення та зняти із реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником даного житлового будинку, що відповідач отримала право на проживання та користування житловим будинком, однак ніколи не була та не є членом родини власника (колишня дружина сина позивача). У звязку з розірванням шлюбу між сином позивача та відповідачем, вважає, що відповідач втратила право на користування житловим будинком.

Зазначає, що проживання відповідача у будинку, який належить їй на праві власності, порушує її права власника житлового будинку. Посилається, що на підставі ст.ст. 317, 319, 321, 383 ЦК України відповідач перешкоджає їй розпоряджатися своєю власністю, а тому є підстави для визнання її такою, що втратила право на користування будинком.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлений позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених в уточнених позовних вимогах, просили його задовольнити.

Відповідач та її представники позов не визнали. Просили відмовити в його задоволенні.

В обґрунтування заперечень зазначили, що відповідач дійсно з 1986 року і по даний час безперервно проживає у житловому будинку по пров. 1-му Колгоспному, 17/1 в м. Житомирі, іншого житла для проживання немає, несе витрати по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів. Представник відповідача зазначила, що припинення сімейних відносин між відповідачем та сином позивача не позбавляє її права на користування житловим приміщенням.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку по пров. 1-му Колгоспному, 17/1 в м. Житомирі на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.1985 року.

Відповідач набула право на користування будинком та була зареєстрована ньому зі згоди власника позивача по справі після одруження із сином позивача ОСОБА_3, що визнано сторонами в судовому засіданні.

Відповідач та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.10.1986 року по 05.03.2013 року. Шлюб між подружжям розірвано на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21.02.2013 року.

Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05.03.2014 р. у справі №295/14941/13-ц встановлено, що відповідач зареєстрована та постійно проживає за адресою по пров. 1-му Колгоспному, 17/1 в м. Житомирі, отримала право на користування будинком як член сім'ї власника зі згоди позивача, оскільки постійно проживала за цією адресою, припинення сімейних стосунків з сином позивача не є підставою для втрати права на користування житлом за умови продовження там проживати.

Вказане судове рішення набрало законної сили.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, посилання представника позивача на те, що відповідач була зареєстрована не як член родини власника (дружина сина позивача), є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частина 1 статті 156 ЖК України визначає, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина наймача, їх діти і батьки, а також членами сім'ї може бути визнано інших осіб, якщо вони постійно проживають разом і ведуть спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу, відповідно до ч. 1 якої передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Іншого житла для проживання відповідач не має, оскільки майже 30 років проживала з чоловіком у даному будинку. Сама ж позивач у будинку не проживала і не проживає, а тому жодних перешкод у здійсненні нею права власності їй відповідач не чинить.

Отже, враховуючи висновок, викладений в рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 05.03.2014 р. у справі №295/14941/13-ц, відповідач як колишній член сімї власника, втративши сімейні стосунки з сином позивача, не втратила права користування житлом.

Посилання позивача та його представника на ст.ст. 317, 319, 321, 383 ЦК України як на спосіб захисту своїх прав у вказаних правовідносинах є безпідставним, оскільки згідно п. 34 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Отже, способом захисту власника житла у вказаних правовідносинах є визнання особи, зокрема колишнього члена сімї власника, такою, що втратила право користування в порядку ст. 405 ЦК України.

Однак такий спосіб захисту вже був використаний позивачем при розгляді справи №295/14941/13-ц та знайшов своє відображення у рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 05.03.2014 р., яким встановлено, що підстави для застосування ч. 2 ст. 405, п. 4 ч.1 ст. 406 ЦК України для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відсутні.

З урахуванням викладеного у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.О. Корицька