АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/7726/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Журавська О.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.

за участю секретаря - Горобець А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року в справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, пені та 3% річних, дострокового повернення наданих кредитних коштів.

У мотивування вимог посилався на те, що 07 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» (з 17.06.2009 року найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК») та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №37.3/АА-00003.08.2, відповідно до умов якого позичальнику відкрито відновлювальну лінію на загальну суму 47 700,00 доларів США терміном по 07 березня 2015 року.

Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля з договором №03/03/08 купівлі-продажу автомобіля від 03 березня 2008 року, який в подальшому був переданий в заставу банку згідно договору застави транспортного засобу №37.3/АА-00003.08.2 від 07 березня 2008 року.

Процента ставка за кредитом встановлювалася в розмірі 12,5%.

Банк видав кошти за кредитом, що підтверджується заявою про видачу готівки №509_44 від 07 березня 2008 року, тобто позивачем виконані взяті на себе зобов'язання згідно умов договору.

Однак відповідачем не було повернуто суму кредиту, не сплачено проценти за користування кредитом і суму нарахованої пені за прострочення виконання зобов'язань.

Станом на 05 вересня 2013 року заборгованість відповідача становить 58 692,78 доларів США та 4 232 504,95 грн, з яких сума поточної заборгованості за кредитом - 10 789,10 доларів США; сума поточної заборгованості за процентами по кредиту - 557,53 доларів США; сума простроченої заборгованості за кредитом - 25 550,02 доларів США; сума простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 21 796,13 доларів США; сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 2 272 263,64 грн; сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 1 938 630,13 грн; сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту - 11 661,34 грн; сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту - 9 949,85 грн.

З урахуванням наведеного, просив суд стягнути з відповідача зазначену вище суму.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, АТ «РОДОВІД БАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Зазначає, що застосування судом ст. 257, ч. 1 ст. 261, ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України є незаконним.

Також звертає увагу на те, що застосування судом ст. 24 Закону України «Про заставу» є неправильним, оскільки згідно відповіді Департаменту ДАІ, наданої на запит щодо інформації про власника заставленого транспортного засобу, власником автомобіля є ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 07 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» (з 17.06.2009 року найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК») та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №37.3/АА-00003.08.2 (а.с. 7-11).

Відповідно п. 1.1 Кредитного договору відповідачу відкрито відновлювальну лінію на загальну суму 47 700,00 доларів США терміном по 07 березня 2015 року включно.

У п. 1.2 даного Договору зазначено, що кредитні кошти надаються на купівлю автомобіля згідно з договором №03/03/08 купівлі-продажу автомобіля від 03 березня 2008 року.

Процента ставка за кредитом встановлюється в розмірі 12,5% річних (п.1.5 Договору).

24 жовтня 2008 року сторони уклали Додаткову угоду до кредитного договору, в якій виклали розділ «7 Особливі умови» Кредитного договору в новій редакції.

07 березня 2008 року між ОСОБА_2 та АТ «РОДОВІД БАНК» укладено Договір застави транспортного засобу №37.3/АА-00003.08.2, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лакустою С.І., згідно умов якого автомобіль марки MITSUBISHI модель PAJERO, рік випуску 2008, колір сірий, шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_3, Т3 - легковий універсал, реєстраційний НОМЕР_1, передано в заставу банку (а.с. 98).

Звертаючись до суду, позивач вказав на те, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка складає 58 692,78 доларів США та 4 232 504,95 грн.

Як випливає з положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

У п. 1.7 Кредитного договору зазначено, що забезпеченням виконання зобов'язання за цим Договором є застава автомобіля марки MITSUBISHI PAJERO Wagon згідно з договором застави №37.3/АА-00003.08.2 від 07 березня 2008 року.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 Договору застави транспортного засобу передбачено, що при порушенні заставодавцем умов основного зобов'язання щодо строків погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої заборгованості, а також при порушенні заставодавцем умов даного Договору та у випадках, встановлених законом, у заставодержателя виникає право задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Пункт 3.2. даного Договору передбачає позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, зокрема, право банку на його розсуд продати предмет застави іншій особі-покупцю або на публічних торгах.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатню для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

З акту прийому-передачі від 27 січня 2010 року, укладеного між ОСОБА_4, що є зберігачем MITSUBISHI PAJERO Wagon, д.н. НОМЕР_1, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого 04.03.2008 р. УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, та АТ /РОДОВІД БАНК/ в особі ОСОБА_6 начальника Відділу оперативної роботи з проблемними активами Управління по роботі з проблемними активами юридичного департаменту, вбачається, що банком прийнято даний автомобіль з метою його наступного продажу та погашення кредитної заборгованості, сторонами підтверджено, що автомобіль переданий у функціональному стані і не має пошкоджень, заперечення щодо опису технічного стану автомобіля в сторін відсутні, підтверджено факт передачі 1-комплету ключів від автомобіля (а.с. 99).

Даний факт не оспорюється сторонами.

Листом-відповіддю Банку, на листи ОСОБА_2 від 23.09.2014 року щодо надання інформації про стан реалізації заставного майна, відповідача повідомлено, що у Банку відсутня інформація щодо вилучення, зберігання або реалізації автомобіля MITSUBISHI PAJERO Wagon, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 120).

Також матеріали справи містять звернення представника банку до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві вх. №11561 від 30.10.2013 року, в якому зазначено, що в АТ «РОДОВІД БАНК» є підозра, що ОСОБА_6, використовуючи своє службове становище заволодів транспортним засобом MITSUBISHI PAJERO Wagon, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2, та ймовірно здійснив дії щодо протиправного відчуження заставного автомобіля третім особам або незаконно його використовує для власних потреб (а.с. 155-156).

З відповіді УДАІ ГУ МВС України в місті Києві від 23.02.2015 року вбачається, що даний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с. 129).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів, що предмет застави був реалізований та одержана від реалізації предмета застави сума не покрила розмір заборгованості відповідача перед позивачем.

Проте з таким висновком погодитися не можливо з огляду на таке.

У силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зі змісту акта прийому-передачі від 27 січня 2010 року, укладеного між ОСОБА_4, що є зберігачем MITSUBISHI PAJERO Wagon, д.н. НОМЕР_1, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого 04.03.2008 р. УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, та АТ /РОДОВІД БАНК/ в особі ОСОБА_6 начальника Відділу оперативної роботи з проблемними активами Управління по роботі з проблемними активами юридичного департаменту, вбачається, що банком прийнято даний автомобіль з метою його наступного продажу та погашення кредитної заборгованості, сторонами підтверджено, що автомобіль переданий у функціональному стані і не має пошкоджень, заперечення щодо опису технічного стану автомобіля в сторін відсутні, підтверджено факт передачі 1-комплету ключів від автомобіля (а.с. 99).

Наведене свідчить про те, що цей акт не створив передумов та не був підставою для відчуження заставленого автомобіля, оскільки автомобіль і на даний час зареєстрований за ОСОБА_2 і останній не передав банку правовстановлюючих документів на автомобіль та відповідного доручення на зняття автомобіля з обліку і його реалізації.

Крім того, з наданих до апеляційного суду відповідей слідчих органів вбачається, що за заявою позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо шахрайських дій колишнього працівника банку за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України і автомобіль знаходиться в розшуку.

Отже, відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку, що в результаті передачі автомобіля за цим актом ОСОБА_2 в повному обсязі сплатив кредит, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 24 грудня 2010 року та просило стягнути заборгованість по кредиту станом на 05 вересня 2013 року і достроково повернути кредитні кошти відповідно до п.5.2 кредитного договору.

Представником ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подано клопотання про застосування строку позовної давності (а.с. 121-121).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється у три роки, а стаття 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовною заявою 24.12.2013 року, в якій просив стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 05.09.2013 року, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом та процентами по кредиту в межах трирічного строку позовної давності, за період з 24.12.2010 року по 05.09.2013 року, а пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентів по кредиту в межах строку позовної давності в 1 рік, з 24.12.2012 року по 05.09.2013 року.

Представником апелянта суду апеляційної інстанції надано розрахунок, з якого вбачається, що поточна заборгованість за кредитом становить 10789,10 доларів США; поточна заборгованість за процентами по кредиту - 557,53 доларів США; заборгованість за кредитом - 18739,38 доларів США; заборгованість по процентах по кредиту - 15706,41 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 764231,12 грн.; пеня за несвоєчасне погашення процентів по кредиту - 651926,51 грн.; три процентів річних від суми простроченого кредиту - 11661,34 грн.; три проценти річних від суми прострочених процентів по кредиту - 9949,85 грн.

Колегія суддів перевірила наданий розрахунок і вважає за можливе покласти його в основу рішення суду, оскільки позивач надав повний, деталізований розрахунок по кожному виду платежу, в тому числі і в межах строку позовної давності.

Відповідач та його представник не надали суду своїх розрахунків заборгованості, посилаючись на те, що вся заборгованість погашена в результаті передачі банку автомобіля за актом-прийому передачі, а останній платіж було внесено 20.11.2009 року.

З урахуванням відсутності даних про знаходження автомобіля в позивача представнику ОСОБА_2 відмовлено в задоволені клопотання про призначення експертизи для оцінки автомобіля. До того ж, таке клопотання в суді першої інстанції не заявлялося.

Апеляційним судом за клопотання представника відповідача порушувалось питання про надання банком висновку службового розслідування щодо передачі автомобіля працівнику банку, проте в судовому засіданні представник банку пояснив, що банк не має відомостей про отримання працівником банку автомобіля, відповідно й не проводилось службове розслідування і на даний час він не може надати суду такий документ.

Колегія суддів, проаналізувавши надані докази, вважає, що відсутність службового розслідування також не є підставою для відмови в задоволені позову.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 256-258, 267, 525, 526, 530, 589 ЦК України, ч. 1 ст. 20, ст. 24 Закону України «Про заставу», ст.ст. 88 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який зареєстрований по АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» (, МФО 321712, кореспондентський рахунок 1 у Головному управлінні Національного банку України по м. Києву та Київській області) заборгованість за кредитним договором №37.3/АА-00003.08.2 від 07 березня 2013 року в розмірі 45792,42 доларів США та 1435998 грн. 43 коп., що складається: з поточної заборгованості за кредитом у розмірі 10789,10 доларів США, поточної заборгованості за процентами по кредиту в розмірі 557,53 доларів США, заборгованості за кредитом у розмірі 18739,38 доларів США, заборгованості по процентах по кредиту в розмірі 15706,41 доларів США, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 764231,12 грн., пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту у розмірі 651926,51 грн., трьох процентів річних від суми простроченого кредиту в розмірі 11661,34 грн., трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту в розмірі 9949,85 грн, а також судовий збір у розмірі 1307,58 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: