Провадження №2/761/9922/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Гаркуша Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліна Андрія Миколайовича, треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Державна служба України з питань праці про поновлення на роботі та виплату заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - відповідач 1, ДП «АМПУ»), голова Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліна А.М. (далі - відповідач 2), треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація ДП «АМПУ»,Державна служба України з питань праці про поновлення на роботі та виплату заробітної плати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працював в ДП «АМПУ» на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби. Відповідачем 123.09.2015 року було видано наказ № 308-к 3-1про припинення трудового договору з позивачем на підставі п.4 ст.40КЗпП України за прогул без поважних причин. Підставами для звільнення є рапорт від 23.09.2015 року, акт від 17.09.2015 року, акт від 18.09.2015 року, акт від 23.09.2015 року.

Позивач вважає звільнення з роботи протиправним та незаконним з тих підстав, що звільнення здійснено з порушенням норм трудового законодавства, а також з порушенням вимог ст.252 КЗпП України та ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки не отримав з цього питання попередньої згоди профспілкового комітету Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ». Також профспілкова організація за результатами розгляду подання відповідача 1 про надання згоди на звільнення позивача з роботи не надала такої згоди, про що було направлено лист № 28 від 07.10.2015 року.Від незаконних дій відповідачів, як вказує позивач, йому заподіяно моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, позивач просить: - визнати наказ державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 23.09.2015 року № 308-к 3-1 «Про припинення трудового договору» незаконним; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби державного підприємства «Адміністрація морських портів України»; допустити негайне виконання рішення в частині поновленняОСОБА_1 на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби державного підприємства «Адміністрація морських портів України», визнати недійсним запис № 35 в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату; стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200000,00грн.; покласти обов`язок на голову державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліна Андрія Миколайовича відшкодувати державному підприємству «Адміністрація морських портів України» шкоду, заподіяну оплатою вимушеного прогулу ОСОБА_1 у зв`язку з незаконним звільненням.

Відповідач 1 не погоджуючись з позовними вимогами подав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи Первинної профспілкової організації ДП «АМПУ»А.М. Лозянко О.О. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснивши суду, що ОСОБА_1 був повідомлений про поновлення на роботі 16.09.2015 року через свого уповноваженого представника Лозянко О.О. в залі судового засідання 16.09.2015 року, додатково ДП «АМПУ» 17.09.2015 року направило лист на адресу позивача про поновлення. Однак, позивач 17, 18, 21 вересня 2015 року був відсутній на роботі, про що було складено відповідні акти від 17.09.2015, від 18.09.2015, від 21.09.2015 та від 22.09.2015 року. Жодних підтверджуючих документів щодо поважності відсутності три робочі дні на роботі позивач не надав, пояснення давати відмовився. ДП «АМПУ» видано наказ від 29.09.2015 року № 308-к 3-1 «Про припинення трудового договору», яким звільнено позивача з 23.09.2015 року, причина звільнення - п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Також представник відповідачів пояснив, що листом від 10.10.2015 року № 28 профспілкова організація ДП «АМПУ» повідомила відповідача, що не надає згоду на звільнення позивача, при цьому, жодних обґрунтувань щодо надання згоди на звільнення позивача у своєму листі не вказала.

Представник третьої особи Міністерства інфраструктури України в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. На адресу суду надіслав пояснення по суті позовних вимог, де зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та неправомірними, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю, а також просив розглядати справу без його участі.

Представник третьої особи Державна служба України з питань праців судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу без участі представників третіх осіб.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до запису у трудовій книжці, 22.06.2015 року позивача було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с.48).

У судовому засіданні судом встановлено, що 16 вересня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено рішення, яким було визнано незаконним наказ № 189-к 3-1 від 22.06.2015 Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», яким звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та було поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби Державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року було виправлено допущено в рішенні від 16.09.2015 року описку, а також 21 вересня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист, в якому зазначено поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 22 червня 2015 року. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 16115 грн. 26 коп. підлягає негайному виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2015 року по справі № 761/17896/15-ц, було видано наказ № 294-к від 16.09.2015 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1.», з яким позивача було ознайомлено 22.09.2015 року (а.с.21).

Проте, 17 вересня 2015 року, 18 вересня 2015 року та 21 вересня 2015 року Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» було складено акти, відповідно до яких, починаючи з 08 год. 30 хв. (початок робочого дня) до 16 год. 00 хв. (більше трьох годин протягом робочого дня) начальник відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби ОСОБА_1, якого на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2015 року по справі № 761/17896/15-ц поновлено на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби (наказ ДП «АМПУ» від 16.09.2015 № 294-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1.»), був відсутній на роботі (а.с.118-120).

Крім того, 22 вересня 2015 року Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» було складено акт, у якому зазначено, що з 17.09.2015 по 21.09.2015 ОСОБА_1 був відсутній. 22.09.2015 ОСОБА_1 зайшов до служби управління персоналом ДП «АМПУ» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1, каб. 119, ОСОБА_1 т.в.о. начальника служби управління персоналом Мироненко А.О. запропонувала ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо відсутності на роботі 17, 18 та 21 вересня 2015 року. ОСОБА_1 відмовився надати будь-які письмові пояснення (а.с.121).

Відповідно до матеріалів справи, 23.09.2015 року було видано наказ № 308-к 3-1 про припинення трудового договору, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 звільнити з 23.09.2015 року, причина звільнення: ст. 40 п. 4 КЗпП - за прогул без поважних причин (а.с.124).

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу) (п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9).

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу позивача ДП «АМПУ» було направлено листа від 17.09.2015 року № 02-03/474, в якому зазначено, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2015 року по справі № 761/17896/15-ц Вас поновлено на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби (наказ ДП «АМПУ» від 16.09.2015 № 294-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1.») (а.с.51). Даний лист було надіслано 18.09.2015 року, що підтверджується відстеженням пересилання поштового відправлення УДП поштового зв`язку «Укрпошта», штрих кодовий ідентифікатор: 040 та поштовим штемпелем на конверті (а.с.52, 50).

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно пояснень представника позивача, викладених в запереченнях на позовну заяву, де зазначено, що ОСОБА_1 був повідомлений про поновлення на роботі 16.09.2015 року через свого уповноваженого представника Лозянко О.О. в залі судового засідання 16.09.2015 року, однак, позивач 17, 18, 21 вересня 2015 року був відсутній на роботі, про що було складено відповідні акти від 17.09.2015, від 18.09.2015, від 21.09.2015 та від 22.09.2015 року.

Проте, у законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала працівника виходити на роботу наступного робочого дня після оголошення рішення про поновлення на роботі.

Даючи юридичну оцінку поясненням сторін та наданим по справі доказам, враховуючи те, що позивачу було направлено листа про виконання рішення лише 18 вересня 2015 року, а позивач мав вийти на роботу 17.09.2015 року, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання наказу від 23.09.2015 року № 308-к 3-1 незаконним та поновлення на посаді необхідно задовольнити.

Оскільки, суд визнав наказ від 23.09.2015 року № 308-к 3-1 незаконним та поновив позивача на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», а тому, необхідно задовольнити позовні вимоги стосовно визнання недійсним запису № 35 в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Розмір середнього заробітку за один місяць,виходячи із розрахунку, складає 16921,25 грн. (19069,72 (заробітна плата за травень 2015 року) +14772,78 (заробітна плата за червень 2015 року) =33842,50:2=16921,25) (а.с.137).

Розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, складає 72812,63 грн. (1025,53 грн. середньоденний заробіток х 71 день (з моменту звільнення 23.09.2015 року по 10.12.2015 року).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (Постанова Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», п. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237-1 КЗпП України).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує, що незаконне звільнення посилило побоювання позивача залишитися без засобів існування через відсутність заробітку та також те, що в результаті звільнення знаходиться у депресивному стані, все це вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000,00 грн..

Відповідно до ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

З метою запобігання незаконним звільненням судам слід неухильно додержувати вимог статей 109, 419 ЦПК і статей 134 (п. 8), 237 КЗпП про притягнення до участі в справі про поновлення на роботі і покладення на службу особу обов'язку відшкодувати шкоду підприємству, установі, організації, заподіяну в зв'язку з оплатою незаконно звільненому або переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи (п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9).

Суд вважає, що представник позивача не обґрунтувала та не надала належних доказів, які б підтверджували вину відповідача 2 в незаконному звільненні, а тому вимога про покладення обов`язку на голову Державного підприємства "Адміністрація морських портів» відшкодувати Державному підприємству шкоду, заподіяну оплатою вимушеного прогулу ОСОБА_1 у зв`язку з незаконним звільненням, не підлягає задоволенню.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 1215,32 грн..

Керуючись ст.ст. 40, 235, 237, 237-1КЗпП України, ст. 23 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 212, 213, 215, 218, 367 ЦПК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9, Постанова Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,Постанова Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»,Закон України «Про виконавче провадження», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» Амеліна Андрія Миколайовича, треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Державна служба України з питань праці про поновлення на роботі та виплату заробітної плати - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ державного підприємства «Адміністрація морський портів України» від 23.09.2015 № 308-к 3-1 «Про припинення трудового договору».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 23.09.2015 року.

Визнати недійсним запис № 35 в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

Стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 72812 (сімдесят дві тисячі вісімсот дванадцять) грн. 63 коп. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів.

Стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000,00 (дві тисячі) грн.

Стягнути з державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в дохід держави судовий збір в розмірі 1215 (одна тисяча двісті п'ятнадцять) грн. 32 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу енергозабезпечення та інженерних мереж інженерної служби державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 23.09.2015 року та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 16921 (шістнадцять тисяч дев'ятсот двадцять одна) грн. 25 коп. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя