ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1249/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"12" лютого 2015 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Яковюк Л.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом щодо стягнення з відповідача на користь позивача: коштів в сумі 18350 доларів США, згідно з договором поруки №К2Р6АЕ00000705 від 19.09.2007 року; коштів в сумі 8833,14 грн., в тому числі у зв»язку з страхуванням заставного майна 7833,14 грн. (в тому числі комісія) та 1000 грн. судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог у позові, зокрема зазначено, що між КБ «ПриватБанк» (далі Банк) та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №К2Р6АЕ00000705 від 19.09.2007 року, зобов'язання за яким Банк виконав - надав цій особі кредит на суму 24615,25 доларів США строком по 18 вересня 2012 року, зобов»язання за яким, зокрема щодо повернення кредиту та сплати відсотків відповідач не виконував належним чином.

При цьому, договір поруки №К2Р6АЕ00000705 від 19.09.2007 року був укладений між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, за яким позивач - Поручитель надала поруку перед Банком - Кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов»язань за вказаним кредитним договором, і вказані зобов»зання позивач виконала, оплатила у повному обсязі вищевказану заборгованість 18350 доларів США (без надання її розрахунку та без визначення дати такого розрахунку) відповідача перед Банком, а також сплатила кошти в сумі 8833,14 грн., в тому числі, у зв»язку з страхуванням заставного майна 7833,14 грн. (в тому числі комісія) та 1000 грн. судових витрат.

Вказувала, що Банк не виконав вимоги, передбачені ч.1 ст.556 ЦК України, якою передбачено, що після виконання поручителем зобов»язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов»язок боржника. При цьому, позивач не пред»являє позовних вимог до Банк з цього приводу, проте у якості способу захисту своїх прав посилається саме на вимоги ст.556 ЦК України, зазначаючи, що на підставі цієї статті до неї перейшли усі права Банку за вищевказаним кредитним договором та договором застави.

Позивач та представник позивача просили позов задовольнити, не надавши будь-яких розрахунків вищевказаних сум, погашеної за їх твердженням саме позивачем заборгованості.

Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк.

З положень ст.533 ЦК України вбачається, що: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договоромзастосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цимпараграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до положень ст.554 ЦК України: у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до положень ст.556 ЦК України (на які посилається позивач): після виконання поручителем зобов»язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов»язок боржника; до поручителя, який виконав зобов»язання , забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов»язанні, в тому числі, й ті, що забезпечували його виконання.

Проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, в тому числі, копії: вказаного кредитного договору, договору поруки та вимог (з додатками), листів Банку, квитанцій, виписку руху коштів (яка не містить реквізитів особи, якою він складений), суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Між КБ «ПриватБанк» (далі Банк) та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №К2Р6АЕ00000705 від 19.09.2007 року, зобов'язання за яким Банк виконав - надав цій особі кредит на суму 24615,25 доларів США строком по 18 вересня 2012 року включно, зокрема за умови його повернення та сплати відсотків щомісячними платежами (а.с.25, 26).

При цьому, договір поруки №К2Р6АЕ00000705 від 19.09.2007 року був укладений між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, за яким позивач - Поручитель надала поруку перед Банком - Кредитором за виконання ОСОБА_3 зобов»язань за вказаним кредитним договором (а.с.27).

З листа КБ «ПриватБанк» від 09.09.2011 року вбачається, що лише станом на 09.09.2011 року були виконані зобов»язання за вказаним договором (без зазначення конкретної суми сплачених коштів), при цьому, з пункту 3 першого абзацу цього ж листа КБ «ПриватБанк» від 09.09.2011 року вбачається, що лише після погашення кредиту (за вказаним кредитним договором який діє по 18 вересня 2012 року) Банк вилучить заборону із реєстру рухомого майна, тобто вказаний кредит ще не був погашений у повному обсязі на той час, при цьому, абзац 2 вказаного листа містить посилання на можливість переглядати залишок по кредиту через інтернет, що узгоджується з висновком суду про те, що вказаний кредит ще не був погашений у повному обсязі на той час (а.с.38). З наведеним висновком узгоджується і лист КБ «ПриватБанк» від 23.07.2014 року, в якому Банк повідомляє про внесення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К2Р6АЕ00000705 від 19.09.2007 року лише певної суми.

Крім того, з наданих до суду копій квитанцій про сплату саме заборгованості за кредитним договором платником у всіх них друкованим шрифтом вказаний саме ОСОБА_3, при цьому, поверх цього надрукованого прізвища прописом від руки написане прізвище позивача, без застереження та без прикладення печатки банку (окрім двох квитанцій від січня 2010 року та від квітня 2010 року на загальну суму 800 доларів США, в яких поряд з виправленням прізвища платника міститься печатка Банку, проте, при цьому міститься посилання на пред»явлення паспорту платником вказаних коштів за НОМЕР_2, виданого Дарницьким РУГУ МВС України в м. Києві, який є паспортом саме ОСОБА_3, а також міститься посилання на ідентифікаційний номер платника вказаних коштів - НОМЕР_1, який є ідентифікаційним номером саме ОСОБА_3 а.с.29зв.), які на думку суду, враховуючи всі вищенаведені суперечності не можуть бути визнані належними та допустимими доказами по справі відносно сплати всіх вказаних сум позивачем (а.с.45-50).

При цьому, позивачем не надано доказів та обгрунтування щодо статусу (належності на даний час) заставленого майна (автомобіля заставною вартістю 103525 грн.), яке було заставлене згідно з договором між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 №К2Р6АЕ00000705 від 19.09.2007 року також на забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов»язань за вказаним кредитним договором а.с.28, 29.

Крім того, з п.7.1 вищевказаного кредитного договору №К2Р6АЕ00000705 від 19.09.2007 року, вбачається, що в суму кредиту 24615,25 доларів США, були включені страхові платежі за договором страхування вищевказаного заставленого майна (а.с.26зв.).

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для

ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які

беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, посилаючись на вищевказані положення ст.556 ЦК України, обравши відповідний спосіб захисту, позивач не надала належних та допустимих доказів належного виконання нею вищевказаного зобов»язання забезпеченого порукою.

Враховуючи викладене, що вимоги про стягнення судового збору по іншій справі є необгрунтованими, такими, що не грунтуються на положеннях діючого законодавства, суд вважає, що належить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі, оскільки вона не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, належить судові витрати по справі у вигляді судового збору зарахувати в доход держави

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 209, 214, 215, 228 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Судові витрати у виді судового збору зарахувати в доход держави.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: