УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення грошових коштів з карткового рахунку,за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про повернення грошових коштів з карткового рахунку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у ПАТ КБ «ПриватБанк» на її ім'я відкритий картковий рахунок НОМЕР_1 та отримана картка «Універсальна Gold» і покладено грошові кошти в сумі 31 698,67 грн. Позивач звернулась до відділення банку з метою отримання коштів, проте їй було в цьому відмовлено і повідомлено, що картковий рахунок заблоковано в зв'язку з тим, що не має прописки на материковій території України. Позивач 12 лютого 2015 року направила звернення до Національного Банку України з метою сприяння у вирішенні даної ситуації. 11 березня 2015 року позивач отримала відповідь на звернення в якій їй повідомлено, що листом № 25-111/18824 від 23 квітня 2014 року банки мають сприяти в розблокуванні їх особових рахунків переселенцям з Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Позивач отримала довідку вимушеного переселенця з окупованої території, а також отримала місце реєстрації в АДРЕСА_1, і повторно звернулась до Рівненського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», проте отримала відмову в розблокуванні карткового рахунку та зняття власних коштів. Безпідставна та незаконна неможливість отримання коштів, яка виникла з вини банку стало причиною значних складнощів і моральних страждань. Розмір спричиненої моральної шкоди становить 15 тис. грн. Позивач просила стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 31 698,67 грн, моральну шкоду в розмірі 15 тис. грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 31 698,67 грн, що знаходяться на картковому рахунку НОМЕР_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні позовних вимог у відшкодуванні моральної шкоди відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк»просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно з ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Частиною 3 статті 95 ЦК України передбачено, що філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Судами встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_4 відкритий картковий рахунок НОМЕР_1 та отримана картка «Універсальна Gold». На зазначеному картковому рахунку знаходяться грошові кошти в сумі 31698,67 грн. Факт наявності коштів на картковому рахунку підтверджується ксерокопією квитанції (а.с.8) та платіжним дорученням № E0311GGNHR від 11 березня 2014 року.

Позивачем 12 лютого 2015 року було направлено лист на ім'я голови правління ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідач листом за вих. №20.1.0.0.0/7-20150217/3458 повідомив про відмову у виплаті коштів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми закону, вірно виходив із того, що кошти вносились позивачем, як громадянкою України, у відділенні банку на території АР Крим, яка станом на час розгляду справи окупована. Договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності філії банку на окупованій території АР Крим не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою.

Надавши належну оцінку наданим доказам суди дійшли вірного висновку проте, що наявність квитанції про внесення коштів на рахунок, платіжного доручення № E0311GGNHR від 11 березня 2014 року та наявна переписка з банком є свідченням укладення між сторонами договору. На спростування викладеного відповідачем не надано жодних доказів.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук