Справа №461/7090/15-ц
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2015 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.

при секретарі Думичі Р.М.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 15 травня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» був укладений з численними порушеннями діючого законодавства договір фінансового лізингу. При цьому представник товариства ОСОБА_3 ввела його в оману щодо всіх умов договору, не надала часу на ознайомлення з договором, видала йому екземпляр, який не відповідав оголошеним усно істотним умовам. В подальшому позивач зясував, що перерахований ним платіж у сумі 51000 гривень є адміністративним платежем і не підлягає поверненню у разі розірвання договору. Вважає, що дії відповідача та безпосередньо сам договір не відповідають нормам Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансовий лізинг» та Цивільному Кодексу України. У договорі та специфікації до нього відсутня обовязкова умова щодо його предмету у обсягах визначених законом; не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника; умови договору є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; умови в договорі містять ознаки нечесної підприємницької практики. Після уточнення позовних вимог (а.с.79) просить визнати довір лізингу недійсним, стягнути з відповідача 51000 гривень та судові витрати на правову допомогу у розмірі 1000 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату час та місце слухання справи, в судове засідання не зявився, на адресу суду надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.52). У запереченнях проти задоволення позовних вимог (а.с.53-60) вказав, що позов є безпідставним та необґрунтованим. Позивачу були запропоновані певні умови співпраці, з якими він повністю погодився, підписав договір та сплатив передбачений договором лізинговий платіж, тим самим взяв на себе зобовязання, які є обовязковими для виконання. Зазначає, що даний договір не може бути визнаний недійсним лише з підстав заперечення його дійсності позивачем. Підприємством відповідача здійснюється законна діяльність відповідно до норм діючого законодавства. Щодо несправедливості умов договору, звертає увагу, що між сторонами правочину виникли спеціальні правовідносини, які регулюються приписами Закону України «Про фінансовий лізинг». В позовній заяві взагалі відсутні будь-які докази щодо недійсності договору фінансового лізингу або окремих його частин, а також відсутні будь-які докази порушення охоронюваних прав позивача. Між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах, які ставляться чинним законодавством для чинності даних правочинів. У задоволенні позовних вимог просив відмовити за безпідставністю.

Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути односторонніми або багатосторонніми (договори) (ч.1 ст.203 ЦК України) .

В свою чергу, зміст договору складають умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст.628 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними у укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Судовим розглядом встановлено, що 15 травня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» та позивачем був укладений договір фінансового лізингу. Предметом договору є транспортний засіб «Беларус-892» з обємом/типом двигуна 89 к.с./дизель, з механічною КПП, привід 4х4 (пункт 1.1). Сторони погодилися, що вартість предмету лізингу, на момент укладання договору, становить 22173,71 доларів США з урахуванням ПДВ, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 510000 гривень з ПДВ (стаття 8). Останній може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.

Сплата авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу, сплата та розмір лізингових платежів встановлені статтями 9 та 10 договору фінансового лізингу (а.с.-8-21).

Таким чином, аналіз договору та додатків до нього свідчить про те, що відповідно до ч.2 статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» сторони погодили всі істотні та інші умови договору. Договір та додатки підписані позивачем та представником відповідача, скріплені печаткою товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна».

Як свідчить квитанція банківської установи, в день підписання лізингового договору на рахунок відповідача позивач перерахував 51000 гривень (а.с.22) з призначенням платежу: згідно договору фінансового лізингу.

Пунктом 9.7 вищезазначеного договору передбачено, що кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмету лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховуються по даному договору у наступному порядку: адміністративний платіж, авансовий платіж; комісія за передачу предмета лізингу; у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного договору, або різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6 ст.9 договору.

При цьому, у вступній частині до договору сторони погодили визначення термінів, згідно якого «адміністративний платіж» - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Згідно додатку №1 до договору (а.с.20) розмір адміністративного платежу, який погоджений сторонами становить 10% від вартості предмету лізингу 2217,39 доларів США.

25 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою щодо повернення грошових коштів та розірванням договору у односторонньому порядку, оскільки на момент укладення договору представник відповідача ввела його в оману що істотних умов договорі фінансового лізингу (а.с.23).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Отже, законодавством про фінансовий лізинг чітко передбачено порядок, умови та наслідки розірвання договорів фінансового лізингу лізингоодержувачами в односторонньому порядку, тобто законодавством передбачена можливість відмовитись від правочину в разі неналежного виконання лізингодавцем умов договору, а саме лише у разі затримки передачі товару в користування, в інших випадках сторони мають обов'язково керуватись умовами договору.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір з дотриманням усіх передбаченим чинним законодавством вимог. При цьому суд зазначає, що спірні правовідносинами, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним та має приорітет по відношенню до норм Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Керуючись нормами законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилання позивача на те, що ТОВ «Євролізинг Україна» своїми діями ввело його як споживача в оману - не підтверджено належними та допустимими доказами. Як встановлено в судовому засіданні, позивач погодився з умовами та самостійно підписав договір фінансового лізингу з додатками до нього, обрав на власний розсуд предмет лізингу по договору і ознайомився з умовами договору проставивши підпис на кожній сторінці. Не підлягають стягненню також грошові кошти, оскільки їх перерахування здійснено позивачем на умовах підписаного ним договору фінансового лізингу.

Наведені позивачем у позовній заяві несправедливі умови договору, що визначені ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" не містяться у договорі укладеному між сторонами, а тому посилання на такі умови є необґрунтованим. Визначення поняття «несправедливі умови» закріплено в ч.2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків за шкоду споживачу. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.59 Цивільного Кодексу України), умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, умови договору задають шкоди споживачеві.

Позивач на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. У звязку з відмовою у задоволенні позову, в порядку ст. 88 ЦПК України, питання стягнення судового збору судом не вирішується, а покладається відшкодування такого на Державний бюджет України.

Керуючись ст.ст. 212, 215-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів, відмовити повністю.

Рішення постановлене в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 13 серпня 2015 року проголошено його вступну та резолютивну частини. Повний текст рішення суду виготовлений 17 серпня 2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Д.Фролова