Справа № 536/1222/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Клименко С.М.

за участю секретаря Кірікової В.С.

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Келембет О.М.

відповідача ОСОБА_3 та її представника адвоката Петрова С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 травня 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 04 червня 2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_3 За час перебування в шлюбі вони набули право власності на земельну ділянку площею 0,2329 га для ведення особистого селянського господарства, земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, житловий будинок літ.А,а,аг загальною площею 72,1 кв.м, житловою площею 39,7 кв.м з господарськими будівлями: погрібу -Б, вбиральні -Г, колодязя -К, колодязя К1, огорожі №1,2, які розташовані в АДРЕСА_1. Оскільки на час набуття права власності на вказане майно його місце проживання було зареєстровано в АДРЕСА_2, а дружини ОСОБА_3 була зареєстрована в АДРЕСА_3, то право власності на вказане нерухоме майно було оформлено на дружину ОСОБА_3, хоча придбання вказаних земельних ділянок та будівництва вказано житлового будинку здійснювалось ним особисто, за його власні кошти та його зусиллями. Вважає, що зазначене майно є їх спільною сумісною власністю подружжя і оскільки вони не досягли згоди щодо його поділу, виходячи з рівності часток кожного подружжя, просив суд поділити його та визнати за ним право власності за ним на 1/2 ч. земельної ділянки площею 0,2329 га для ведення особистого селянського господарства, 1/2 ч земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), 1/2 ч. будинку з господарськими будівлями загальною площею: 71,2 кв.м, житлова площа: 39,7 кв.м, житловий будинок: А,а,аг - 721 к.м, погріб - Б, вбиральня - Г, колодязь К, колодязь - К1, огорожа № 1,2, що розташовані в АДРЕСА_1 і стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його уповноважений представник Келембет О.М. позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її уповноважений представник Петров С.Б. в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись, що 04 червня 2015 року вона, відповідач, з позивачем зареєстрували шлюб, який не розірвано, мають двох доньок: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Проживали спочатку у її батьків в місті Кременчуці, потім з метою отримання земельної ділянки для будівництва житлового будинку вона зареєструвалася у дядька ОСОБА_5 в АДРЕСА_3. Відповідач поїхав проживати до своїх батьків в АДРЕСА_2, де був і зареєстрований, інколи приїжджав, відпочивав та цікавився її планами щодо подальшого сімейного життя. Вона зі своїми батьками отримала дозвіл на приватизацію спірних земельних ділянок розташованих в АДРЕСА_1. 29 лютого 2006 року отримала дозвіл на виконання будівельних робіт, а 21липня 2007 року - державні акти на право власності на зазначені земельні ділянки. Разом з батьками за їх кошти і за свої власні стали будувати будинок для неї, допомагали родичі. Позивач ніякого інтересу до будівництва не проявляв, участі в ньому не приймав, весь час знаходився у своїх батьків в Рівненській області. В вересні 2008 року звершилось будівництво, в листопаді 2008 року вона отримала свідоцтва про реєстрацію її права власності на будинок. В будинку стали проживати сім'єю з позивачем, він зареєструвався там, але невдовзі їх відносини знову розладились, участі в веденні господарства, як і в утриманні сім'ї, він не приймав. Земельні ділянки вважає своєю особисто власністю, оскільки вона отримала їх, як частку з земельного фонду, і тому вони не є спільною сумісною власністю подружжя і поділу не підлягають, а будинок побудували її батьки за власні кошти для неї.

Просила позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, їх уповноважених представників, свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа, як слідує зі змісту ст.3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають зі сімейного права, пов'язані з визнанням майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл, тому керується нормами Сімейного Кодексу України.

Вирішуючи спір, як зазначено в пункті 23 Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до норм ст.368 ч.3 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Установлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 червня 2005 року, мають двох неповнолітніх дітей: доньок - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. Шлюбні відносини припинено, справа про розірвання їх шлюбу перебуває в провадженні суду.

20 лютого 2006 року за № 18 ОСОБА_3 інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької районної державної адміністрації надано дозвіл на підставі рішення виконкому Червонознам'янської сільської ради № 24 від 30 січня 2006 року на виконання будівельних робіт з будівництва жилого будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 та виконано робочий проект індивідуального трьохкімнатного житлового будинку, погодженого з відділом містобудування та архітектури Кременчуцької районної державної адміністрації № 797 від 08 вересня 2008 року. Розпорядженням голови Кременчуцької районної державної адміністрації № 376 від 27 серпня 2008 року та № 395 від 28 серпня 2008 року було створено державну приймальну комісію з метою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта - одноповерхового житлового будинку по АДРЕСА_1 та затверджено акт державної приймальної комісії по прийому в експлуатацію одноповерхового житлового будинку, якому присвоєно поштову адресу: с.Червона Знам'янка, оформлено та видано свідоцтво про право власності на нього ОСОБА_3. Відповідно до довідки № 61/2158 від 24 квітня 2008 року виданої Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок літ. АДРЕСА_1 згідно з проведеною інвентаризацією від 06 лютого 2008 року має загальну площу 72, 2 кв.м, житлову 39,7 кв.м, допоміжну 32, 4 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Червонознам'янською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області від 17 жовтня 2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07 листопада 2008 року будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 складається: загальна площа будинку 72, 1 кв.м, житлова площа 39,7 кв.м, житловий будинок А.А.аг, 72,1 кв.м, погріб Б, вбиральня Г, колодязь К, колодязь К1, огорожа №1,2 належать ОСОБА_3.

Крім цього, відповідно до державних актів на про власності на земельну ділянку виданих 20 березня 2007 року та на підставі рішень 4 сесії 5 скликання Червонознам'янської сільської ради від 21 липня 2006 року ОСОБА_3 є власником земельних ділянок: площею 0,2329 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, (присадибна ділянка) розташованих в АДРЕСА_1.

Аналізуючи встановлені обставини та зазначені норми права суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями розташовані в АДРЕСА_1 побудовані сторонами під час перебування в шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягають розподілу, і їх частки рівні - по 1/2.

Щодо розподілу земельних ділянок, то в цій частині суд позов задовольняє частково враховуючи наступне.

Сторони в судовому засіданні не заперечували відносно того, що спірні земельні ділянки були приватизовані 20 березня 2007 року відповідачем ОСОБА_3, а тому суд, розглядаючи даний спір в частині визнання на них права власності позивача в розмірі 1/2 ч. застосовує норми Сімейного кодексу в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин.

08.02.2011 року набрав чинності Закон України « Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», яким ст.61 СК України доповнено ч.5, згідно якої квартири, приватизовані одним з подружжя під час шлюбу, та земельні ділянки, надані безоплатно у власність одному з подружжя, також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак дана норма діяла до 17.05.2012 року, тобто до прийняття Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», яким виключена ч.5 з ст. 61 СК України, а тому приватизоване майно знову стало особистою приватною власністю.

Отже, спільною сумісною власністю подружжя є майно приватизоване з 08.02.2011 року по 17.05.2012 року і підлягає поділу, а майно приватизоване в інший час є особистою власністю дружини, або чоловіка і поділу не підлягає.

В п. 18-2 постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року, із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року № 2, « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідно до положень статей 81,116 Земельного кодексу України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що приватизована відповідачем ОСОБА_3 20 березня 2007 року земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2329 га розташована в АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, а отже поділу не підлягає, а позивач має право на 1/2 ч. земельної ділянки площею 0,1500 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, відповідач ОСОБА_3 доказів, що спірний будинок вона побудувала за власні кошти, кошти своїх батьків та працею родичів для себе особисто суду не надала, тому її показання з цього приводу не заслуговують на увагу.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які є родичами та батьками відповідача ОСОБА_3, показали в судовому засіданні, що вони допомагали будувати спірний будинок для сторін як подружжя, як грошима, так і працею, лише підтверджують висновки суду, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Оскільки позов задоволено частково, то відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд частково задовольняє позовні вимоги позивача щодо стягнення понесених ним судових витрат, що підтверджено документально, пропорційно задоволені частині позову в сумі 3410 грн.

Керуючись ст. ст.10,11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст. ст. 60,70 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ч. житлового будинку з господарськими будівлями розташованого в АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку літ. «А,а,аг», погрібу літ. «Б», вбиральні літ. «Г», колодязя літ. «К», колодязя літ. «К1», огорожі № 1,2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ч. земельної ділянки площею 0,1500 га, розташованої по АДРЕСА_1, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3 410 (три тисячі чотириста десять) грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд всіма учасниками процесу на протязі 10 днів з дня після його проголошення.

У разі застосування ст.218 ЦПК України скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного рішення.

Суддя С. М. Клименко