Справа № 2/243/5091/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року м. Словянськ

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лаптєва М.В.

при секретарі - Мороз К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Словянська цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Приват Банк» м. Дніпропетровськ до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, -

ВСТАНОВИВ:

25.09.2015 року ПАТ КБ «Приват Банк» м. Дніпропетровськ звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачкою кредитного договору № б/н від 19.11.2008 року ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 8500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак у порушення умов договору відповідачка зобовязання за цим договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 31.08.2015 року виникла заборгованість в сумі 21994 грн. 62 коп., яка складається з:

- 8500, 00 грн. заборгованість за кредитом

- 11210, 76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом

- 998,40 грн. заборгованість за пенею та комісії

- 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина )

- 1035, 46 грн. штраф (процентна складова)

У звязку з чим позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитом в розмірі 21994 грн. 62 коп. та судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, до судового засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги банку визнала частково, не заперечувала проти стягнення з неї суми заборгованості за кредитом в розмірі 8500 грн. 00 коп.; в решті частини вимог щодо нарахування процентів, штрафів, пені та комісії позов не визнала, просила застосувати позовну давність.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку існуючим в справі доказам, встановив наступне.

В судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачкою кредитного договору № б/н від 19.11.2008 року згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 8500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак у порушення умов договору відповідачка зобовязання за цим договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 31.08.2015 року виникла заборгованість в сумі 21994 грн. 62 коп., яка складається з:

- 8500, 00 грн. заборгованість за кредитом

- 11210, 76 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом

- 998,40 грн. заборгованість за пенею та комісії

- 250, 00 грн. - штраф (фіксована частина )

- 1035, 46 грн. штраф (процентна складова)

Як роз'яснено в абз. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

В судовому засіданні відповідачка не заперечувала факт отримання кредитних коштів та визнала лише суму заборгованості за кредитом в сумі 8500 грн. 00 коп. В решті частини вимог позов не визнала, просила відмовити в їх задоволенні зазначивши, що розмір нарахованих відсотків та штрафів є кабальним, а договір містить скриті проценти невідображені в кредитному договорі, також просила суд застосувати строк позовної давності.

Однак суд не приймає заперечення відповідачки до уваги з огляду на наступне.

Так в заяві позичальника, завіреній особистим підписом відповідачки ОСОБА_2 зазначено, що відповідачка згодна, що ця заява разом із запропонованими Приват Банком Умовами і Правилами надання банківських послуг складає між нею та Банком Договір надання банківських послуг.

Укладання Договору відбулося за принципом укладання між банком та відповідачкою договору приєднання, а саме підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та тарифів.

Таким чином, підписуючи заяву позичальника ОСОБА_2 була ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовій формі.

Відповідно до п. 3.2. 3.3 Умовами і Правилами надання банківських послуг клієнт дає свою згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь який момент змінити кредитний ліміт.

Крім того з наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки розрахунку заборгованості за вказаним вище договором вбачається, що ОСОБА_2 кредитними коштами користувалася регулярно та періодично сплачувала регулярні платежі, отримані грошові кошти банком розподілялись у погашення заборгованості відповідно до умов укладеного договору.

Таким чином, поведінка відповідача після укладення з банком договору в контексті положень цивільного законодавства про укладення та зміну договору, зокрема, якщо боржник користується коштами, то пропозицію треба вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи ч.ч. 2,3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України, свідчить про прийняття пропозиції щодо розміру кредиту., нарахованих процентів та суми штрафів і пені.

Аналізуючи вищевказане суд приходить до переконання, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в заяві позичальника, умовах надання банківських послуг, правилах користування платіжною карткою та Тарифах, що не суперечить законодавству України та складає між сторонами Договір надання банківських послуг, у звязку з чим доводи відповідачки що вона не згодна із зміною процентної ставки з сумами нарахованих процентів, комісії, штрафів та пені суд до уваги не приймає.

Під час судового розгляду відповідач, скориставшись своїм правом наданим їй законом (ч.3 ст. 267 ЦК України), подала до суду заяву з клопотанням про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Проте дослідивши матеріали справи та вивчивши наявні в ній докази суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування до вимог банку вищевказаної норми закону з огляду на наступне.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Таким чином, повернення кредиту відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах загального строку позовної давності за основною вимогою.

Разом з тим відповідно до ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як убачається з розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_2 кожного місяця, починаючи з моменту укладання договору здійснювала, але не в повному обсязі, погашення кредитної заборгованості, крім того вона не заперечує факту отримання кредитних коштів та згодна сплатити банку заборгованість в розмірі 8500 грн. 00 коп., що в своїй сукупності свідчить про визнання відповідачкою своїх кредитних зобов'язань.

Згідно наданого розрахунку заборгованості вбачається, що останні платежі відповідачкою були здійсненні 10.11.2014 року на суму 1049 грн. 00 коп. та 28.04.2015 року на суму 1 грн. 60 коп.

У звязку з вищевикладеним підстави для застосування строку позовної давності як до основної суми кредиту так і до неустойки (пені, штрафу) відсутні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У звязку з наведеним, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме судового збору у розмірі 1218 грн. 00 коп., також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 256, 257, 258 , 264, 526, 527, 530, 1048, 1049,1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.11.2008 року у розмірі 21994 грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 1218 грн. 00 коп.на р/р 3111, , МФО № 305299

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4