АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Черненкової Л.А., Петешенковій М.Ю., при секретареві Хлус Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 09 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки, про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2, посилаючись на порушення роботодавцем її трудових прав, звернулась до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з позовом, яким після уточнення просила стягнути на її користь 4024грн. заборгованості по заробітній платі, 2093грн.04коп. компенсації за невикористану відпустку, 24418грн.80коп. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, 3430грн.26коп. середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, 5000грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського райсуду м.Дніпропетровськ від 09.10.2015р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та на її користь з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 стягнуто 1538грн.50коп. заборгованості по заробітній платі, 1247грн.29коп. компенсації за невикористану відпустку, 18 761грн.05коп. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку та 1000грн. на відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати вказане судове рішення, посилаючись на необгрунтованість часткового задоволення її позовних вимог.

В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_3 просила скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність його вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає зміні в частині розміру присуджених до стягнення сум середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, судового збору та в частині ідентифікаційного номеру стягувача.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.

01.08.2012р. ОСОБА_2 прийнята фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на роботу на посаду продавця-консультанта парфумерно-косметичної продукції, з якої 03.02.2014р. звільнена на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.6,32,35). За умовами трудового договору підприємець ОСОБА_3 зобовязалась оплачувати її працю у розмірі 1150грн. на місяць, але не нижче законодавчо установленого розміру мінімальної заробітної плати. Тривалість щорічної оплачуваної відпустки у договорі визначена 24 календарними днями згідно графіку(а.с.7).

Згідно довідок заробітна плата ОСОБА_2 нарахована у період з серпня 2013 року по січень 2014 року включно у сумі 1250грн. щомісячно (а.с.55). Відповідачем визнано факт заборгованості по заробітній платі за січень 2014 року у сумі 514грн.25коп. з посиланням на виплату 16.01.2014р. авансу 510грн. з нарахованої за вказаний місяць заробітної плати 1250грн. (а.с.56). Проте за висновком судової почеркознавчої експертизи підпис у платіжній відомості про отримання авансу від 16.01.2014р. виконаний не ОСОБА_2 (а.с.202). Тобто, заборгованість за вказаний місяць складає 1024грн.25коп. за відрахуванням з нарахованої заробітної плати 1250грн. суми 225грн.75коп. утримань на сплату єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб. За висновком судової почеркознавчої експертизи підпис у платіжній відомості про отримання авансу за грудень 2013 року виконано самою ОСОБА_2, а у платіжній відомості на виплату заробітної плати за грудень 2013 року виконано не ОСОБА_2 (а.с.202). Тобто, з нарахованої за вказаний місяць заробітної плати 1250грн. та визначеної до видачі після утримань у сумі 1024грн.25коп. ОСОБА_2 отримано лише аванс 510грн., решта суми у розмірі 514грн. 25коп. є невиплаченою.

Зазначені обставини свідчать, що загальний розмір заборгованості по заробітній платі ОСОБА_2 за грудень 2013 року та січень 2014 року складає 1538грн.50коп.

За період роботи у 2012-2013 роках ОСОБА_2 надавалась чергова щорічна відпустка у кількості 24 днів з 8 по 31 жовтня 2013 року. Згідно довідки підприємця сума відпускних за вказаний період у розмірі 1014грн. розрахована шляхом ділення сумарної заробітної плати за період з жовтня 2012 року по вересень 2013 року включно на 355 днів цього періоду (за виключенням святкових та неробочих днів) та множенням отриманого внаслідок цього середньоденної заробітної плати 42грн.25коп. на число днів відпустки. За відрахуванням обовязкових платежів сума відпускних складала 830грн.88коп. За висновком судової почеркознавчої експертизи підпис від імені ОСОБА_2 у платіжній відомості №20 від 08.10.2013р. про отримання відпускних за жовтень 2013 року виконаний не ОСОБА_2 (а.с.59,171,202,203). Тобто, фактично сума відпускних у розмірі 830грн.88коп. є заборгованістю підприємця. Компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_2 за період роботи у 2014-2014 роках у кількості 12 днів у сумі 508грн.20коп. розрахована шляхом ділення сумарної заробітної плати за період з лютого 2013 року по січень 2014 року включно на 355 днів цього періоду (за виключенням святкових та неробочих днів) та множенням отриманого внаслідок цього середньоденної заробітної плати 42грн.35коп. на число днів відпустки. За відрахуванням обовязкових платежів сума відпускних складала 416грн.41коп. (а.с.145). Загальна сума невиплачених ОСОБА_2 відпускних складає розмір 1247грн.29коп. (830,88+416,41).

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог ст.ст.74,83,115,116 КЗпП України ухвалив рішення про стягнення з роботодавця на користь ОСОБА_2 1538грн.50коп. заборгованості по заробітній платі та 1247грн.29коп. відпускних.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 на необхідність стягнення заборгованості по заробітній платі за грудень 2013 року та січень 2014 року в сумі 4024грн. є безпідставними, суперечать наявним у матеріалах справи та наведеним вище доказам. Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що сума відпускних має розраховуватись з розміру середньоденної заробітної плати 58грн.14коп., визначеної за два останні місяці роботи перед її звільненням суперечать положенням п.п.2.,5.,7. Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. N 100, за якими нарахування виплат за час щорічної відпустки або компенсації за невикористані відпустки провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством),а одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Такими ж безпідставними у цій частині є і доводи апеляційної скарги підприємця, а встановлений судом факт наявності заборгованості по заробітній платі у вказаному розмірі та відпускних нею не спростовується.

Встановивши факт порушення вимог ст.116 КЗпП України внаслідок не проведення підприємцем повного розрахунку при звільненні ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано відповідно до вимог ст.117 КЗпП України ухвалив рішення про стягнення з підприємця середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні.

Проте при визначенні розміру суми середньої заробітної плати за затримку розрахунку з врахуванням раніше визначеного середньоденного заробітку у сумі 42грн.35коп., суд першої інстанції не врахував, що Порядком обчислення середньої заробітної плати передбачено різні способи для визначення середньої заробітної плати при виплатах за час щорічної відпустки (компенсації за невикористані відпустки) та для визначення середньої заробітної плати внаслідок затримки розрахунку при звільненні. Зокрема, положеннями п.2.,5.,8. Порядку обчислення середньої заробітної плати передбачено, що у разі визначення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Таким чином, з врахуванням положень Порядку середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 для визначення компенсації за затримку розрахунку при звільненні визначається з розрахунку сум заробітної плати за два останні відпрацьовані нею місяці перед звільненням грудень 2013 року та січень 2014 року у кількості 43 робочих днів та складає 58грн.13коп. (1250 + 1250 = 2500 : 43 = 58,14). Сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку за 420 робочих днів, починаючи з 03.02.2014р. складає 24 418грн.80коп. (58,14 х 420=24 418,80).

Оскільки висновки суду першої інстанції у цій частині не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України у цій частині підлягає зміні, а присуджена до стягнення з підприємця сума середньої заробітної плати збільшенню до 24 418грн.80коп.

Наряду з вимогою про стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні ОСОБА_4 просила стягнути додатково середню заробітну плату за затримку видачі трудової книжки за період з 03.02.2014р. по 29.04.2014р. Відповідно до вимог ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Однак, за 420 робочих днів, починаючи з 03.02.2014р. до стягнення з роботодавця на користь ОСОБА_4 вже стягнута середня заробітна плата у якості компенсації за час затримки розрахунку. Оскільки вказаний період часу, за який присуджена компенсація середнього заробітку, співпадає з періодом затримки видачі трудової книжки з 03.02.2014р. по 29.04.2014р., то фактично і за останній період середній заробіток стягнуто. Додаткове стягнення середнього заробітку за той же період часу з 03.02.2014р. по 29.04.2014р. призведе до подвійної відповідальності роботодавця, що заборонено діючим законодавством. За один і той же період часу працівнику може бути компенсовано лише один його середній заробіток, а не декілька.

Враховуючи зазначені вимоги закону та обставини, рішення суду першої інстанції у цій частині є обґрунтованим і скасуванню за доводами апеляційної скарги ОСОБА_4 не підлягає.

Суд першої інстанції встановив факти порушення передбачених законом трудових прав ОСОБА_4, які призвели до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, та обґрунтовано відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України ухвалив рішення про стягнення на її користь 1000грн. на відшкодування моральної шкоди. Визначений судом розмір морального відшкодування відповідає ступеню та обсягу спричинених ОСОБА_4 моральних страждань, а тому її вимога в апеляційній скарзі про стягнення морального відшкодування у більшому розмірі задоволенню не підлягає. Доводи апеляційної скарги підприємця про відмову у відшкодуванні моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки встановлені судом факти про спричинення працівнику внаслідок порушення трудових прав не спростовуються.

На підставі ч.3,5 ст.88 ЦПК України з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ід.код НОМЕР_1) у дохід держави підлягають стягненню 515грн.65коп. судового збору.

ОСОБА_2 посилалась на те, що суд неправильно зазначив її ід.код НОМЕР_1, проте саме такий номер зазначено нею у своїй позовній заяві. Між тим, у трудовій угоді та довідці Пенсійного фонду України ід.код ОСОБА_2 вказаний інший НОМЕР_2 (а.с.7,13).

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга підприємця відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 09 жовтня 2015 року змінити в частині розміру присуджених до стягнення сум середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, судового збору та в частині ідентифікаційного номеру стягувача.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ід.код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (ід.код НОМЕР_2) 24 418грн.80коп. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ід.код НОМЕР_1) у дохід держави 515грн.65коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_5

ОСОБА_6