Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1860/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Голосеніна Т. В.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

17.08.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів - Потапенка В.І.,Фомічова С.Є.,

за участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2015 року позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

23 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу - 140 712 грн. 32 коп. та інфляційних витрат - 1 175 368 грн., а всього 1 316 080 грн. 32 коп.

12 травня 2015 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою останній просить стягнути з відповідача на свою користь: інфляційні втрати - 2 883 576 грн. 51 коп.; 3% річних від простроченої суми боргу - 171 945 грн. 21 коп., а всього - 3 055 524 грн. 72 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 грудня 2014 року рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, котре 7 квітня 2015 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області залишено без змін, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 стягнуто 4 000 000 грн. безпідставно набутих грошових коштів, однак питання щодо стягнення збитків, які були завдані позивачу в наслідок безпідставного користування відповідачем його грошовими коштами, - не вирішено.

19 травня 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку належного відповідачу на праві власності майна на сумму 3 055 524 грн. 72 коп., а саме: на частку багатофункціонального комплексу за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2015 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її у апеляційному порядку. В апеляційній скарзі він послався на необґрунтованість та незаконність ухвали суду.

Вказує на те, що висновок суду про те, що позивач не зазначив на яку саме частку багатофункціонального комплексу слід накласти арешт не відповідає обставинам справи. Також зазначає, що висновок суду про те, що у матеріалах, доданих до заяви, відсутні відомості про вартість багатофункціонального комплексу, а також те, що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 5 лютого 2014 року вже застосовувались заходи забезпечення позову в межах позовних вимог також не відповідає обставинам справи.

Письмові заперечення від відповідача на апеляційну скаргу не надійшли.

Сторони, повідомленні належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. У зв'язку з цим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши виділені матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановлено, що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 5 лютого 2014 року, постановленою у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та процентів за користування чужими грошовими коштами, заява ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволена частково, в забезпечення позову накладено арешт на частку багатофунціонального комплексу за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належить ОСОБА_3

Рішенням Олександріського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 грудня 2014 року, котре ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 7 квітня 2015 року залишено без змін, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто 4 000 000 грн. безпідстано набутих грошових коштів.

Звертаючись до суду з новим позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що питання про стягнення збитків, які були завдані позивачу у наслідок безпідставного користування відповідачем його грошовими коштами, - не вирішено.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач послався на існування реальна загроза невиконання можливого рішення суду. За його твердженням зазначена обставина вже була встановлена ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 5 лютого 2014 року, постановленою у іншій справі, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доведенню, рішення суду про стягнення коштів відповідачем не виконується, а сам відповідач намагається уникнути відповідальності реалізувавши належне йому нерухоме майно..

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов може бути забезпечений, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач позбавлений можливості розпорядитися належним йому нерухомим майном, на яке пропонується позивачем накласти арешт, так, як на нього вже накладено арешт, а отже відсутні загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Крім того суд вказав, що відсутність доказів вартості майна унеможливлює встановлення співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами.

Колегія суддів в цілому погоджується з такими висновками суду.

Так, за твердженням самого позивача, що також підтверджується копією ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2014 року (а.с. 27 - 30), на вказане майно відповідача вже накладено арешт на користь позивача в іншій справі.

Це не позбавляє позивача права просити суд накласти арешт на те саме майно на забезпечення інших вимог, але ризик відчуження такого майна відповідачем практично відсутній.

Щодо співмірності виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, то апеляційний суд враховує наступне.

Вид забезпечення позову, який просить вжити позивач, відповідає змісту права, про захист якого він звернувся до суду, та обраному ним способу захисту.

Проте накладення арешту на майно відповідача у розмірі більшому ніж розмір пред'явлених до нього вимог матиме наслідок у вигляді неправомірного обмеження майнових прав відповідача, що є неприпустимим.

Відсутність будь-яких відомостей про вартість майна, на яке просить накласти арешт позивач і яке складається з кількох будівель, унеможливлює з'ясування судом питання достатності і відповідності заходів забезпечення позову розміру позовних вимог та характеру захищуваного права.

Крім того, апеляційний суд звернув увагу на те, що позивач не надав суду доказів (актуальних даних на час звернення із позовом чи заявою про забезпечення позову), які б підтверджували, що рішення Олександріського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 грудня 2014 року залишається не виконаним повністю або частково.

У зв'язку з цим колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що об'єктивні дані, які вказують на існування між сторонами реального спору щодо відшкодування збитків а також реальність загроз невиконання можливого рішення суду - відсутні.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вирішив подану позивачем заяву про забезпечення позову.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду із такою заявою повторно, оскільки забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 151, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: