АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5873/15 Справа № 0417/4293/2012 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Черненкової Л.А., Глущенко Н.Г., при секретареві Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 2 березня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі; за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «БаДМ» з позовом, яким після уточнення, просив стягнути з відповідача на його користь 329000грн. не доплаченої заробітної плати, 36000грн. компенсації на оздоровлення, 436718грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та 10000грн. на відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що зазначені суми заробітної плати та компенсації на оздоровлення не були виплачені йому роботодавцем у період його роботи на посаді начальника юридичного відділу у повному обсязі на підставі угоди від 21.07.2008р.

У квітні 2012 року ТОВ «БаДМ» звернулось до ОСОБА_2 із зустрічним позовом про визнання укладеної 21.07.2008р. між ним та ОСОБА_2 угоди про оплату праці на підставі ст.ст.203,215,230 ЦК України недійсною як вчиненою під впливом обману.

Рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровськ від 2.03.2015р. ухвалено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «БаДМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити, задовольнити зустрічну позовну заяву ТОВ «БаДМ» та визнати недійсною укладену 21.07.2008р. між ТОВ «БаДМ» та ОСОБА_2 угоду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови у позові ОСОБА_2 та скасуванню в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «БаДМ» про визнання угоди недійсною з ухваленням нового рішення про відмову у його задоволенні за наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2 у звязку з недійсністю укладеної 21.07.2008р. між ним та ТОВ «БаДМ» угоди про оплату праці, як вчиненої останнім під впливом обману.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_2 у період з 21.07.2008р. по 2.12.2011р. він перебував у трудових відносинах з ТОВ «БаДМ» (а.с.8 т.1).

На підставі відповідної заяви ОСОБА_2 наказом генерального директора ТОВ «БаДМ» №367/1-ос від 21.07.2008р. прийнятий на посаду начальника юридичного відділу з окладом згідно штатного розкладу (а.с.18,19 т.1).

21.07.2008р. між ТОВ «БаДМ» в особі Генерального директора ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено угоду, умовами якої, зокрема, передбачені обовязки роботодавця, працівника та оплата праці останнього. Так, за п.7,8 угоди працівнику встановлюється заробітна плата з двох частин: посадового окладу у розмірі 2000грн. на місяць, премії у розмірі 10000грн. на місяць, а також при щорічній відпустці надається матеріальна допомога у розмірі 12000грн. (а.с.129,130).

Згідно штатних розписів ТОВ «БаДМ» з 1.07.2008р. оклад начальника юридичного відділу складав 2500грн., з 2.03.2009р. 2000грн., з 1.10.2009р. - 3500грн., з 1.04.2010р. -5000грн. (а.с.90-96,98-105,110-116 т.1, а.с.3-90 т.2 ).

За відомостями ТОВ «БаДМ» ОСОБА_2 нараховано та фактично виплачено: за період з липня по грудень 2008 року заробітну плату в сумі 13478грн.28коп. з розрахунку посадового окладу у розмірі 2500грн.; за 2009 рік 29103грн.87коп., у тому числі, у січні та лютому по 2500грн., з березня по липень включно та у вересні по 2000грн., у серпні 2059грн.04коп., у жовтні 2704грн.55коп., у листопаді 3840грн.28коп., у грудні 3500грн.; за 2010рік 54008грн.81коп., у тому числі, у січні - березні включно по 3500грн., у квітні, травні, липні, вересні - грудні по 5000грн.. у червні 4586грн.25коп., у серпні 3922грн.56коп.; за 2011 рік 57451грн.56коп., у тому числі, у січні - липні включно, жовтні, листопаді по 5000грн., у серпні 3983грн.52коп., у вересні 6318грн.89коп., у грудні 2149грн.15коп. У тому числі, при відпустці у серпні 2009 року ОСОБА_2 виплачено 1859грн.04коп., серпні 2010 року 3204грн., у серпні 2011 року 3983грн.52коп.(а.с.42-45 т.1, а.с.1 т.2).

Передбачені угодою від 21.07.2008р. суми заробітної плати в частині щомісячної премії у розмірі 10000грн. та матеріальної допомоги при відпустках у розмірі 12000грн. ОСОБА_2 ТОВ «БаДМ» не нараховувались та не виплачувались.

ТОВ «БаДМ» не заперечувало факт підписання Генеральним директором ОСОБА_3 укладеної 21.07.2008р. з ОСОБА_2 угоди, проте вважало її недійсною у звязку з вчиненням її під впливом обману. Вчинення угоди під впливом обману товариство обґрунтувало тим, що ОСОБА_2, як начальник юридичного відділу, навмисно ввів в оману генерального директора з метою отримання надприбутку після свого звільнення щодо істотних обставин угоди, а саме, відносно того, що товариство не практикувало підписання трудових угод, не вбачало необхідності укладення цієї угоди, її умови не погоджувались з представником трудового колективу, не обгрунтовані фондом оплати праці та суттю обовязків начальника юридичного відділу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визначається судом недійсним. За положеннями ч.1 ст.229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Проте, матеріали справи не містять підтвердження факту навмисного введення ОСОБА_2 в оману ТОВ «БаДМ» в особі генерального директора ОСОБА_3 при вчиненні угоди від 21.07.2008р., а тому вимоги товариства у позові про визнання її недійсною на підставі ст.230 ЦК України безпідставні. Такими ж безпідставними є і вимоги товариства про визнання вказаної угоди недійсною з передбачених ст.ст.203,215 ЦК України підстав за інших наведених у позовній заяві товариства обставин про те, що товариство не практикувало підписання трудових угод, не вбачало необхідності укладення саме цієї угоди, її умови не погоджувались з представником трудового колективу, не обгрунтовані фондом оплати праці та суттю обовязків начальника юридичного відділу.

Більш того, нормами діючого трудового законодавства (КЗпП України) взагалі не передбачено можливості визнання трудового договору, контракту чи додаткової угоди недійсними з підстав, визначених ст.ст.203,215 ЦК України. Оскільки предметом спору є оплата праці ОСОБА_2 за трудовою угодою, а спірні правовідносини трудовими, які регулюються нормами діючого трудового законодавства (ст.3,21,115 КЗпП України), застосування до них норм ЦК України неможливе.

За вимогами ст.9 КЗпП України недійсними є умови договорів про працю, які погіршують становище працівника порівняно з законодавством України про працю. Однак умови укладеної 21.07.2008р. угоди з ОСОБА_2 не відносяться до таких, що погіршують становище працівника, а тому і не можуть бути визнані недійсними.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ТОВ «БаДМ» до ОСОБА_2 про визнання укладеної 21.07.2008р. недійсною не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення у цій частині на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову товариству у позові про визнання угоди недійсною.

З врахуванням даного висновку при перегляді рішення суду першої інстанції в частині первинного позову, колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_2 згідно особистої заяви та наказу генерального директора ТОВ «БаДМ» №367/1-ос від 21.07.2008р. прийнятий на посаду начальника юридичного відділу з окладом згідно штатного розкладу. З наказом про прийняття на роботу він ознайомлений, що підтверджується його відповідним підписом у цьому наказі (а.с.19). Заперечень з приводу змісту наказу чи його обґрунтування ОСОБА_2 не принесено.

Тобто, структура заробітної плати (основна заробітна плата) ОСОБА_2 визначена як посадовий оклад згідно штатного розпису, що відповідає вимогам ст. 2 Закону України «Про оплату праці». Посилання ОСОБА_2 на укладення з ним трудового договору 21.07.2008р., за умовами якого передбачено виплату, крім окладу, ще і щомісячної премії у розмірі 10 000грн. та матеріальної допомоги при відпустці у розмірі 12 000грн., не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно наказу від 21.07.2008р. він був прийнятий на роботу на підставі його заяви, а не на підставі вказаної угоди. Враховуючи зазначені обставини та вимоги закону, угода від 21.07.2008р. не несе правового навантаження щодо прийняття його на роботу, умов його праці та її оплати.

Згідно вимог ст.2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати може включати, крім основної, і додаткову заробітну плату, відповідні винагороди (премії) і ін. Відповідно до положень ст.5,15 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється роботодавцем на підставі законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на національному рівні, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, колективних та трудових договорів. Конкретні розміри оплати праці (в тому числі, надбавок, премій, винагород) встановлюються у колективному договорі.

Однак Положення про преміювання працівників ТОВ «БаДМ» до вересня 2011 року у ТОВ «БаДМ» було відсутнє. Передбаченого у Колективному договорі встановлення за погодженням з представником трудового колективу системи преміювання працівників не здійснювалось.

За період фактичної роботи у товаристві ОСОБА_2 виплачувалась заробітна плата за окладами згідно штатних розписів. Претензій товариству з приводу неправильного чи неповного нарахування розміру заробітної плати ОСОБА_2 не заявляв.

Враховуючи встановлені обставини про те, що оплата праці ОСОБА_2 здійснювалась товариством в межах посадового окладу, визначеного у відповідності з чинним законодавством, з цієї підстави не підлягають задоволенню його позовні вимоги про стягнення з ТОВ «БаДМ» на його користь 329000грн. не доплаченої за період роботи заробітної плати, 36000грн. компенсації на оздоровлення, 436718грн. середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та 10000грн. на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.ст.94,115-117,237-1 КЗпП України.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення у цій частині на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає зміні.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 2 березня 2015 року скасувати в частині задоволення зустрічного позову.

У задоволенні зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БаДМ» до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною відмовити.

Рішення суду в частині обґрунтування відмови у позові ОСОБА_2 змінити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_4

ОСОБА_5