У х в а л а

іменем україни

07 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Сокільницької сільської ради Пустомитівськго району Львівської області про визнання рішень сільської ради, державного акту на право приватної власності на землю недійсними, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 08 лютого 2002 року, що виданий на ім'я ОСОБА_5,

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Сокільницької сільської ради Пустомитівськго району Львівської області (далі - Сокільницької сільради), ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_3, про визнання рішення сесії сільської ради незаконним, державного акту на право власності на землю недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2003 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив визнати протиправними та скасувати:

- рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області (далі - Сокільницька сільрада) від 31 жовтня 2000 року № 95 «Про вилучення земельної ділянки»;

- рішення Сокільницької сільради від 31 грудня 2000 року № 195 «Про долучення земельної ділянки до присадибної в с. Сокільники»;

- рішення Сокільницької сільради від 17 грудня 2002 року № 37 «Про надання земельних ділянок у приватну власність в с. Сокільники;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23 липня 2003 року, виданий на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення Сокільницької сільради від 17 грудня 2002 року № 37 «Про надання земельних ділянок у приватну власність в с. Сокільники»;

- зобов'язати ОСОБА_4 вивезти сміття із земельної ділянки площею 0,0800 га;

- стягнути з ОСОБА_4 та Сокільницької сільради на користь ОСОБА_3, ОСОБА_6 20 000 грн моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що за умовами договору купівлі-продажу, укладеного 26 вересня 2003 року із ОСОБА_5, він набув у власність належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 спірну земельну ділянку, втім згодом йому стало відомо, що на підставі рішень Сокільницької сільради від 31 жовтня 2000 року № 95 «Про вилучення земельної ділянки» та від 31 грудня 2000 року № 195 «Про долучення земельної ділянки до присадибної в с. Сокільники» 23 липня 2003 року, виконком Сокільницької сільради видав відповідачу ОСОБА_4 державний акт на право приватної власності на спірну земельну ділянку.

ОСОБА_3 вважав зазначені рішення незаконними, оскільки на момент їх ухвалення був чинний державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий 08 лютого 2002 року Сокільницькою сільрадою ОСОБА_5 на підставі рішення третьої сесії другого скликання Сокільницької сільради від 28 вересня 1994 року.

З огляду на вказане вище просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У грудні 2003 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Сокільницької сільради від 28 вересня 1994 року в частині надання ОСОБА_5 у власність земельну ділянку площею 0,08 га у с. Сокільники для будівництва та обслуговування житлового будинку;

- визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 08 лютого 2002 року Сокільницькою сільрадою, на підставі рішення третьої сесії другого скликання Сокільницької сільради від 28 вересня 1994 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1880;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26 вересня 2003 року, укладений між ОСОБА_5 (від імені якої за довіреністю діяла ОСОБА_8) та ОСОБА_3;

- зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка розташована у АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23 липня 2003 року, що виражаються у обмеженні його доступу до земельної ділянки, праві володіння та користування нею (а. с. 114-118).

На обґрунтування позову ОСОБА_4 посилався на те, що до 2002 року ОСОБА_5 не оформляла право власності на вказану вище земельну ділянку, а тому володіла лише правом користування землею; при цьому спірна земельна ділянка не була освоєна ОСОБА_5, тому після її виїзду у 1990 роках за кордон вона була вилучена з її володіння на підставі рішення Сокільницької сільради від 31 жовтня 2000 року № 95 та в подальшому передана ОСОБА_4 на підставі оскаржуваних рішень Сокільницької сільради.

За викладених обставин ОСОБА_4 вважав, що він правомірно користувався спірною земельною ділянкою, а тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У березні 2004 року ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою з тих же підстав, що зазначені в позові ОСОБА_3, в якій просила визнати протиправними та скасувати:

- рішення Сокільницької сільради від 31 жовтня 2000 року № 95 «Про вилучення земельної ділянки»;

- рішення Сокільницької сільради від 31 грудня 2000 року № 195 «Про долучення земельної ділянки до присадибної в с. Сокільники»;

- рішення Сокільницької сільради від 17 грудня 2002 року № 37 «Про надання земельних ділянок у приватну власність в с. Сокільники;

- визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23 липня 2003 року, виданий на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення Сокільницької сільради від 19 грудня 2002 року № 37 «Про надання земельних ділянок у приватну власність в с. Сокільники».

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Сокільницької сільради від 17 грудня 2002 року № 37 «Про надання земельних ділянок у приватну власність в с. Сокільники» в частині п. 1. 4 (надання безкоштовно у приватну власність присадибну земельну ділянку площею 0,0972 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та долучену земельну ділянку площею 0,0974 га для ведення ОСГ ОСОБА_4

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23 липня 2003 року, виданий на ім'я ОСОБА_4 на підставі рішення Сокільницької сільради від 19 грудня 2002 року № 37 «Про надання земельних ділянок у приватну власність в с. Сокільники».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У зобов'язанні ОСОБА_4 вивезти сміття із земельної ділянки площею 0,0800 га відмовлено.

У визнанні протиправним рішення Сокільницької сільради від 31 жовтня 2000 року № 95 «Про вилучення земельної ділянки» відмовлено.

У визнанні протиправним рішення Сокільницької сільради від 31 грудня 2000 року № 195 «Про долучення земельної ділянки до присадибної в с. Сокількиники» відмовлено.

У стягненні з ОСОБА_4 та Сокільницької сільради на користь ОСОБА_3, ОСОБА_6 20 000 грн. в якості відшкодування за заподіяну моральну шкоду відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

Окремою ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2014 року зобов'язано прокуратуру Львівської області провести перевірку щодо наявності у діях посадових та службових осіб Сокільницької сільради, адвоката ОСОБА_9 ознак кримінальних правопорушень, передбачених КК України по факту підробки рішень Сокільницької сільради від 31 жовтня 2000 року № 95 «Про надання земельної ділянки у тимчасове користування товариству «Придорожне» та від 31 грудня 2000 року № 195 «Про долучення земельних ділянок до присадибних в с. Сокільники».

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення та окрему ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, а у задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відмовити повністю.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_3 на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 і ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, виходили з того, що спірна земельна ділянка у встановленому законом порядку була виділена ОСОБА_5, приватизована останньою та в подальшому відчужена ОСОБА_3; при цьому суди дійшли висновку, що станом на 17 грудня 2002 року у Сокільницької сільради не було правових підстав для передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_4, у зв'язку з чим вказане рішення сільради є неправомірним і підлягає скасуванню, як і державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_4 на підставі цього рішення сільради.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу № 91 по радгоспу «Львівський» від 25 березня 1989 року ОСОБА_5 виділено земельну ділянку, площею 0,08 га для індивідуального будівництва в с. Сокільники та рішенням Сокільницької сільради від 28 вересня 1994 року їй передано вказану земельну ділянку у власність (а. с. 4, 133, т. 1).

На підставі рішення Сокільницької сільради від 28 вересня 1994 року, 08 лютого 2002 року ОСОБА_5 видано державний акт про право власності на земельну ділянку загальною площею 0,2460 га, в тому числі і на земельну ділянку площею 0,08 га в с. Сокільники (а. с. 7, т. 1).

Таким чином ОСОБА_5 у встановленому законом порядку набула право власності на спірну земельну ділянку.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 вересня 2003 року ОСОБА_5 відчужила ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,08 га в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області (а. с. 8, т. 1).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Сокільницької сільради від 17 грудня 2002 року № 37, ОСОБА_4 видано державний акт від 23 липня 2003 року на право власності на земельну ділянку, площею 0,0974 га по АДРЕСА_1 (а. с. 29, т. 2).

Сторонами при розгляді справи у судах попередніх інстанцій визнано та згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню та обставина, що до складу земельної ділянки, переданої ОСОБА_4 на підставі рішення Сокільницької сільради від 17 грудня 2002 року № 37, увійшла земельна ділянка, яка перебувала у власності ОСОБА_5

Звертаючись до суду з позовною заявою ОСОБА_4 обґрунтовував свої вимоги тим, що рішення Сокільницької сільради від 17 грудня 2002 року № 37 приймалося на підставі рішень сільради від 31 жовтня 2000 року № 95 «Про вилучення земельної ділянки площею 0,08 га у ОСОБА_5.» та від 31 грудня 2000 року № 195 «Про долучення земельної ділянки площею 0,08 га до присадибної ділянки ОСОБА_4.», на підтвердження чого надав копії вказаних рішень сільради (а. с. 85, 86, т. 1).

Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, зазначені вище рішення вказаного змісту Сокільницькою сільрадою не приймалися, оскільки згідно з наданих належним чином завірених архівним відділом Пустомитівської РДА копій рішень Сокільницької сільради від 31 жовтня 2000 року № 95 та від 31 грудня 2000 року № 195 з доданими протоколами до них вбачається, що такі рішення приймалися по інших об'єктах та по інших юридичних і фізичних особах (а. с. 16, 17, 24-29, т. 2).

З огляду на викладене вище колегія суддів касаційного суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшовши обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, оскільки на час укладання спірного договору купівлі-продажу від 26 вересня 2003 року ОСОБА_5 була законним власником зазначеної земельної ділянки і станом на 17 грудня 2002 року у Сокільницької сільради не було правових підстав для передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_4 і такі рішення нею не приймалися, а тому ОСОБА_3 правомірно набув право власності на земельну ділянку.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана