Справа № 473/1813/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій М.М.,

за участю: відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (після зміни прізвища - ОСОБА_1) про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 03 липня 2006 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну картку кредитного ліміту з розміром в 3 000 грн. з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який в подальшому неодноразово змінював та остаточно встановив на рівні 9 680 грн., а відповідачка, отримавши від банку кредитну картку для користування коштами, зобовязалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 36 % річних.

Наслідками порушення договору в частині своєчасного повернення позичальником кредиту або його чергової частини є обов'язок останньої сплачувати на користь банку проценти в подвійному розмірі від базової ставки (72 % річних), а також штраф за порушення строків платежів понад 120 днів в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним виконувала не належним чином в звязку з чим станом на 31 березня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 52 976,83 грн., в тому числі:

- заборгованість по кредиту 9 672,61 грн.;

- заборгованість по процентам 40 305,32 грн.;

- нарахованого штрафу в загальному розмірі 2 998,90 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_1 в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не з'явилася, проте надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи на те, що вона дійсно знаходилася в договірних відносинах з позивачем, отримала кредитну картку та кредит в розмірі 3 000 грн., які в повному обсязі повернула та повністю внесла плату (проценти) за користування кредитом.

Заперечуючи проти отримання нею кредиту в розмірі понад 9 000 грн. та щодо наявності заборгованості, відповідачка ОСОБА_1 просила врахувати те, що строк повного повернення кредитних коштів, як і строк дії кредитної картки закінчився ще в червні 2008 року, картку з новим строком дії вона не переоформила, додаткових коштів понад первісно встановлений банком розмір ліміту не отримувала, а тому, враховуючи пропущення позивачем позовної давності, просила відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в цілому.

Оскільки матеріали містять достатньо для вирішення справи відомостей, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача.

Заслухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що 03 липня 2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклав у письмовій формі з ОСОБА_2 (після зміни прізвища ОСОБА_1) кредитний договір б/н в якому сторони узгодили всі його умови.

Договір складається з заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою, банківських тарифів.

Відповідно до договору банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого на платіжну картку кредитного ліміту з розміром в 3 000 грн. з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який в подальшому неодноразово змінював та остаточно встановив на рівні 9 680 грн. (що повністю підтверджується випискою з особового рахунку позичальника та спростовує доводи останньої в цій частині), а відповідачка, отримавши від банку кредитну картку для користування коштами, зобовязалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 36 % річних.

Наслідками порушення позичальником строків платежів понад 120 днів є її обов'язок сплачувати на користь банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Проте в матеріалах справи відсутні докази наявності між сторонами угоди щодо внесення позичальником плати (процентів) на прострочену заборгованість в подвійному розмірі від базової ставки (72 % річних).

Судом встановлено, що в звязку з порушенням позичальником умов договору ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахував останній заборгованість станом на 31 березня 2015 року в розмірі 52 976,83 грн., що складається з заборгованості по кредиту, процентам, нарахованого штрафу.

Дійсно, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобовязання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі.

Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Проте згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зокрема за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Як зазначено Пленумом Верховного Суду України в своїх численних постановах, зокрема № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, №6-134цс14 від 01 жовтня 2014 року відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою (далі - Правила) строк дії картки вказується на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

Згідно з п. 9.6 Умов і Правил надання банківських послуг (далі Умов) за відсутністю на карті грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження строку дії картки, та при ненадходженні грошових коштів у період трьох місяців з моменту закінчення строку дії картки, банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно з діючим тарифом. При нульовому залишку коштів на неактивному картрахунку карти останній закривається.

Відповідно до п. 9.7 Умов при ненадходженні заробітної плати держателя на картковий рахунок заробітної карти в період шести місяців, строк дії картки не продовжується.

Судом встановлено, що строк дії виданої відповідачці кредитної картки закінчився ще в червні 2008 року, картку з новим строком дії вона не переоформила, додаткових коштів понад чинний на час закінчення строку дії картки розмір ліміту не отримувала, останній платіж в порядку виконання умов кредитного договору внесла в серпні 2011 року.

Таким чином саме в червні 2008 року у позивача виникло право вимагати повернення кредиту в повному обсязі. В звязку з частковим здійсненням позичальником проплат цей строк неодноразово переривався та остаточно розпочався в серпні 2011 року, а закінчився (як щодо основної, так і щодо додаткової вимоги) в серпні 2014 року, оскільки сторонами не узгоджувався інший, більш тривалий строк.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні подала заяву про застосування позовної давності, а тому як з підстави недоведеності вимог щодо стягнення процентів в підвищеному розмірі, так і з підстав пропущення позивачем позовної давності в іншій частині боргу в задоволенні позову слід відмовити в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Вуїв