Справа № 464/1110/13 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/591/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_5 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 березня 20013 року у справі за позовом об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Заозерне" до ОСОБА_5 про стягнення боргу -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов задоволено. Ухвалено про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСББ "Заозерне" заборгованість по оплаті витрат на утримання будинку і прибудинкової території в сумі 7390,45 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат, зокрема стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача 500 грн. понесених витрат на правову допомогу.

Рішення оскаржив ОСОБА_5 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд порушив норми матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що заборгованість з оплати витрат на утримання будинку відсутня, так як ОСОБА_5 провів усі належні платежі. Про підвищення тарифів йому відомо не було, так як позивач не довів йому у встановленому порядку. До того ж, підвищені тарифи є незаконними, так як рішення з цього питання компетентним органом належним чином не приймалося. Суд вирішив позов на підставі норм матеріального права, які не врегульовують спірні правовідносини. Крім цього визнав його обґрунтованим і в тій частині послуг, які ОСОБА_5 не надавалися. Порушеними убачає норми процесуального права, пов'язані із прийняттям змін до позовних вимог, ведення журналу судового засідання, викликом до суду відповідача, вирішенням питання про стягнення витрат на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання скарги, представників позивача - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для скасування рішення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що власниками квартир у будинку АДРЕСА_1 створено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Заозерне", що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №203894.

Власником квартири НОМЕР_1 у даному будинку є ОСОБА_5

Відповідно до розрахунку ОСББ "Заозерне" заборгованість ОСОБА_5 перед цим об'єднанням за утримання будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території у період з листопада 2010 року до лютого 2013 року становить 7390,45 грн.

Рішення суду першої інстанції про стягнення цієї заборгованості із власника квартири - ОСОБА_5 в будинку, витрати за утримання якого (у тому числі і прибудинкової території) несе ОСББ "Заозерне" є вірним і відповідає матеріалам справи, грунтується на нормах матеріального права.

Вирішуючи спір, місцевий суд правильно застосував норми Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" (ст.ст. 13, 20) відповідно до яких відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, а частка в загальному обсязі обов'язкових платежів на утримання і ремонт неподільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі приміщень, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Як випливає із матеріалів справи, 11.03.2008 року ОСББ як управитель і ОСОБА_5 як власник квартири уклали договір відносин управителя та власника житлових і нежитлових приміщень в будинку.

Згідно наведеного вище розрахунку, сума, яку позивач просив стягнути з відповідача, є часткою ОСОБА_5 в загальному обсязі обов'язкових платежів на утримання і ремонт неподільного майна у будинку, розрахована з урахуванням відповідного тарифу та належних ОСОБА_5 житлових (114,5 кв. м.) і нежитлових (110,1 кв.м.) приміщень.

Тарифи встановлені компетентним органом (загальними зборами ОСББ "Заозерне"), які ніким не оспорені, не скасовані і є чинними.

Хоч і названі такі видатки ОСББ "Заозерне" в договорі з ОСОБА_5 і позовних вимогах комунальними послугами, проте ця обставина не спростовує підставність позову і не звільняє відповідача від обов'язку нести видатки на утримання будинку.

Не звільняє відповідача від обов'язку нести видатки на утримання будинку і допущені ОСББ "Заозерне" порушення, що проявилися у несвоєчасному доведенні до відома ОСОБА_5 інформації про зміну тарифів, внесення відповідних змін до договору.

Отже, позивач доводив позов належними доказами і суд правомірно поклав їх в основу рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги суд не стягував з ОСОБА_5 плати за водопостачання і водовідведення.

Частиною третьою статті 309 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення,якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання апелянта на порушення місцевим судом порядку виклику відповідача в судове засідання знайшло своє підтвердження, оскільки до моменту ухвалення рішення у справі відсутні розписки ОСОБА_5 про одержання судової повістки.

Разом із цим, таке порушення не вплинуло на правильність рішення суду, так як своє право на захист від позову ОСОБА_5 реалізував шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення, подання апеляційної скарги.

За таких обставин це порушення слід вважати формальним.

Збільшення позовних вимог під час розгляду справи по суті не є порушенням норм процесуального права.

Відсутність запису в журналі судового засідання про прийняття судом збільшених позовних вимог апелянту слід було врегулювати у передбачений ст. 199 ЦПК України спосіб.

Разом із цим необхідно зазначити, що 25.03.2013 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі. Ці дії суду відповідають приписам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Не відповідають чинному законодавству доводи апелянта про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу.

Згідно ст.ст. 84, 88 ЦПК, судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права підчас вирішення цивільної справи.

Із матеріалів справи убачається, що відносини з надання правової допомоги позивачеві ґрунтувалися на договорі із фахівцем у галузі права - ОСОБА_4 від 005.02.2013 року. Надання консультаційно-юридичних послуг, до яких включаються пред'явлення позову, участь у судових засіданнях тощо, магістром права ОСОБА_4 охоплюється поняттям надання правової допомоги.

Кваліфікація юриста за спеціальністю правознавство підтверджена дипломом магістра ОСОБА_4

Розрахунок витрат і проведення їх оплати фахівцеві у галузі права підтверджено матеріалами справи, розмір відповідає Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Твердження апелянта про можливість оплати таких витрат лише при наданні правової допомоги адвокатом суперечить ст. 88 ЦПК України.

Таким чином колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність його висновків і тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 25 березня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: