Справа № 161/2012/15-ц Провадження № 22-ц/773/1146/15 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю представника відповідача Зленка Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про відшкодування майнової шкоди та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення заборгованості за договором банківського вкладу.

Покликалась на те, що згідно з договором банківського вкладу від 08.11.2014 року «Найкраща пропозиція» у гривнях відповідач 06.02.2015 року зобов'язаний був повернути їй залучені на депозит кошти в сумі 20000 грн. та 980 грн. 96 коп. відсотків, у зв'язку з чим нею подано 03.02.2015 року заяву про припинення дії вказаного договору.

Станом на день закінчення дії договору 06.02.2015 року суму депозиту та нараховані відсотки було переведено на поточний рахунок, але в поверненні коштів їй було відмовлено у зв'язку з тим, що відповідачем встановлено обмеження на видачу готівки в касі. 10.02.2015 року їй було повернуто через касу лише 300 грн.

Просила стягнути на її користь суму коштів на поточному рахунку в розмірі - 20000 грн., неповернуті відсотки по банківському вкладу за період розміщення депозиту в сумі 680 грн. 96 коп., штраф в розмірі 3% загальної вартості замовлення по депозиту 629 грн. 4 коп., суму інфляційних нарахувань відповідно до індексу інфляції, пеню в розмірі 3% річних від простроченої суми в розмірі 6 грн. 9 коп., проценти банківського вкладу за прострочений строк повернення в сумі 54 грн. 8 коп.

В ході судового розгляду ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача кошти на поточному рахунку в розмірі 19892 грн., штраф в розмірі 3% загальної вартості замовлення по банківському рахунку в розмірі 629 грн., суму інфляційних нарахувань відповідно до індексу інфляції в розмірі 944 грн., пеню в розмірі 3% річних від простроченої суми 204 грн., упущену вигоду від неправомірного користування грошовими коштами в розмірі 328 грн. 4 коп., відсотки по поточному рахунку відповідно до договору в розмірі 183 грн. 81 коп., заборговані банком відсотки в розмірі 151 грн., упущену вигоду від неправомірного користування грошовими коштами в сумі 144 грн., а всього - 21 964 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.06.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» в користь ОСОБА_2 кошти з поточного рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 20029 грн. 42 коп., індекс інфляції за несвоєчасне повернення коштів в розмірі 944 грн., 3% річних в розмірі 204 грн., а всього на загальну суму 21 177 грн. 42 коп. В решті позову відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Дельта Банк», покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване рішення суду в частині задоволених вимог - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що банк порушив свої зобов'язання за укладеним з ОСОБА_2 договорами банківського вкладу (депозиту) щодо повернення грошових коштів після спливу встановленого у договорі строку, а тому стягнув на користь позивача суму вкладу (депозиту), 3% річних від простроченої суми та індекс інфляції за несвоєчасне повернення коштів.

Проте, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та не узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи 08.11.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Найкраща пропозиція" у гривнях №001-02579-081114. За умовами даного договору позивач передала банку на депозитний вклад грошові кошти в сумі 20000 грн. терміном по 06.02.2015 року включно, а відповідач зобов'язався виплатити відсотки в розмірі 13 % річних (а. с. 8, 9).

Судом першої інстанції встановлено, що 03.02.2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до банку з письмовою вимогою про повернення коштів, а також про виплату відсотків передбачених депозитним договором у зв'язку із закінченням дії договору (а. с. 10).

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 2 даної статті передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Пунктом 1.10. договору банківського вкладу (депозиту) передбачено, що вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу, зазначеного в п. 1.3. даного договору, шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів № НОМЕР_1, відкритий в установі банку.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2015 року по закінченню терміну дії договору банківського вкладу ОСОБА_4, відповідно до умов Депозиту банком було здійснено перерахування вкладу та відсотків на поточний рахунок позивача.

Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним законом, що регулює такі правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року прийнято рішення № 51 про запровадження з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію (а. с. 112, 114).

Статтею 36 Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Відтак починаючи з 03.03.2015 року, часу введення тимчасової адміністрації, банк не мав права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі здійснювати будь-які перерахування з рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_4

З матеріалів справ, а зокрема з виписки по рахунку клієнта (а. с. 116-117) вбачається, що з моменту закінчення терміну дії договору депозитного вкладу та до моменту введення тимчасової адміністрації ОСОБА_4 мала можливість з певними обмеженнями (які передбачено Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», з якими позивач була ознайомлена) щоденно знімати певну суму. Так, починаючи з 09.02.2015 року по 02.03.2015 року ОСОБА_4 знято 1715 гривень. Відтак станом на день введення тимчасової адміністрації, а саме на 02.03.2015 року ОСОБА_4 залишились не повернутими 20029 гривень (а. с. 117).

В суді апеляційної інстанції представник відповідача вказував, що на день ухвалення судом рішення кошти, які належали ОСОБА_4 на підставі депозитного договору були повернуті у повному обсязі, про що і було повідомлено суд першої інстанції.

Як вбачається з витягу з реєстру вкладників ПАТ «Дельта Банк» (а. с. 137) 15 червня 2015 року ОСОБА_4 виплачено 20047 гривень 59 копійок, які знаходились на картковому рахунку № НОМЕР_1.

Таким чином, на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення від 17 червня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» у повному обсязі виконав взяті на себе за договором банківського вкладу від 08.11.2014 року «Найкраща пропозиція» зобов'язання, повернувши позивачу вкладені кошти, а відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача коштів з поточного рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 20029 грн. 42 коп. В цій частині рішення не може вважатись обґрунтованим, а тому підлягає до скасування.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

З врахуванням вищенаведеної норми закону вимога позивача про стягнення з відповідача в її користь суми інфляційних нарахувань відповідно до індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання не ґрунтується на вимогах спеціального закону, який регулює спірні правовідносини, а тому не може бути задоволена, відповідно рішення суду першої інстанції в даній частині задоволених вимог підлягає скасуванню.

В силу ст. 625 ЦК України боржника який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Відтак вимога позивача про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» трьох відсотків річних від простроченої суми, підлягає до задоволення, оскільки спеціальним законом обмежень не передбачено.

Беручи до уваги, що 104 дні (з 03.05.2015 року по 15.06.2015 року) ПАТ «Дельта Банк» прострочило повернення ОСОБА_2 депозитного вкладу в сумі 20029 грн. 42 коп. до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 171 гривня 21 копійка (20029 грн. 42 коп. х 3/100/365х104), що є трьома процентами річних від простроченої суми.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні частини вимог позивача ухвалено з дотриманням норм матеріального права, що регулює дані правовідносини та жодною із сторін не оспорювалось.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2015 року в даній справі в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в користь ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми, що становить 171 гривню 21 копійку.

В решті вимог позивача відмовити.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: