АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2920/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 43, 44 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоТрюхана Г. М.
суддівМіщенка С. В. , Сіренка Ю. В.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства "Придніпровська служба утримання будинків" до ОСОБА_6, третя особа Виконавчий комітет Черкаської міської ради про виселення із службового приміщення,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року КП «Придніпровська СУБ» звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що рішенням Придніпровського райвиконкому м. Черкаси за №37 від 1 лютого1996 року ОСОБА_8 на склад сім'ї із трьох осіб: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 було виділено двокімнатну службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1, про що 6 лютого 1996 року був виданий відповідний ордер, з відміткою «службова».

11 лютого 1999 року ОСОБА_8 було звільнено за власним бажанням з КП ВЖ РЕУ-1 в м. Черкаси, тобто вона не відпрацювала на підприємстві 10 років, та на даний час залишився мешкати колишній чоловік ОСОБА_8 Також, даний факт підтверджується листом начальника КП ВЖ РЕУ-І в м. Черкаси ОСОБА_11, та №121 від 24 січня 2009 року було повідомлено житловий відділ департаменту ЖКК міськвиконкому про перелік квартир, включених до числа службових, в яких проживають колишні працівники підприємства, котрі не відробили на підприємстві 10 років.

Вважають, що спірна квартира була надана ОСОБА_8 у зв'язку з характером службових відносин, що склалися між ним та КП ВЖ РЕУ-1 в м. Черкаси. На даний час ОСОБА_8 у службових відносинах з позивачем не перебуває, вважають, що відповідач підлягає виселенню з займаною службової квартири без надання іншого житла.

Просили виселити ОСОБА_6 із службової квартири, яка знадиться за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житла та стягнути з відповідача на користь КП «Придніпровська СУБ» витрати пов'язані із сплатою судового збору.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 жовтня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, з слідуючих підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дане рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції визнав обгрунтованими доводи позовної заяви, надані позивачем докази в підтвердження своїх позовних вимог, доводи відповідача визнав такими, що не спростовують обґрунтованості мотивів позовних вимог.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги та пояснень, наданих апелянтом в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси за №37 від 1 лютого 1996 року ОСОБА_8 на склад сім'ї із трьох осіб: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6 було виділено двокімнатну службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1. без зняття з квартирного обліку.

Відповідно до ст. 122 ЖК України, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

6 лютого 1996 року на підставі даного рішення ОСОБА_8 видано ордер на жиле приміщення серія А № 011384 з відміткою «службова».

Службова квартира - особлива категорія житла, яке надається людині саме у зв'язку з його роботою в певній організації або на конкретній посаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових, рішенням виконавчого комітету районної міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Головною умовою для надання службової квартири є неможливість виконувати посадові обов'язки через відсутність житла в безпосередній близькості від місця роботи.

Відтак суд наголошує, що до основних ознак службового жилого приміщення відноситься, зокрема - характер трудових відносин працівника, що дає право на користування службовим житлом.

Ці вимоги встановлені Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 4.02.1988 р. N 37 (з наступними змінами та доповненнями, далі Положення).

11 лютого 1999 року ОСОБА_8 було звільнено за власним бажанням з КП ВЖ РЕУ-1 в м.Черкаси.

Відповідно до довідки від 9 жовтня 2014 року № 3201, виданої КП «Придніпровська СУБ», за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована 1 особа, ОСОБА_6 (чоловік ОСОБА_8.), а особовий рахунок відкритий НОМЕР_1 на ОСОБА_8, яка не проживає в даній квартирі та знята з реєстрації більше 10 років.

Статтею 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого житлового приміщення.

Крім того, за загальним правилом, робітники і службовці, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню із службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

При цьому, у житловому праві закріплені гарантії для певних категорій осіб, які не можуть бути виселені із службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

Так, в абзаці 3 ст. 125 ЖК України визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Отже, відповідач у трудових відносинах з установою позивача не перебував, а колишня дружина 10 років на підприємстві не відпрацювала, що не відповідає вимогам ст. 125 ЖК України, а тому не має статусу особи, яка не може бути виселена із службового приміщення без надання іншого житлового приміщення, оскільки у трудових відносинах з ОСОБА_8 перебувавла менше 10 років.

Відповідно до листа КП ВЖ РЕУ№1 у житловий відділ від 24 січня 2009 року №121 №89-01-10 надано перелік квартир, включених до числа службових, в яких проживають колишні працівники підприємств, котрі не відробили на підприємстві 10 років, в якому зазначено під АДРЕСА_1, отримувач житла ОСОБА_8, яка прийнята була на роботу 31 жовтня 1990 року та звільнена з роботи 11 лютого 1999 року за власним бажанням, в кімнатах зареєстрований колишній чоловік.

В листі-відповіді виконавчого комітету Черкаської міської ради № 3876-01-21 від 22 квітня 2015 року, адресованому Придніпровському районному суду м.Черкаси на запит по даній справі, роз'яснено, що пунктом 4 рішення Черкаської міської ради від 16.07.2009 року № 4-1343 «Про припинення комунальних підприємств житло-комунального господарства міста» створено на базі частини житлового фонду, що знаходиться на балансі комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне управління №1» та цілісного майнового комплексу того ж підприємства, комунальне підприємство «Служба утримання будинків «Митниця». При ліквідації КП «ВЖ РЕУ-1, 3, 4 та служби утримання будинків правонаступником КП «ВЖ РЕУ-1» стало КП «СУБ «Митниця». Рішенням Антимонопольного комітету України від 16.12.2009 № 587 надано дозвіл на злиття «ВЖ РЕУ-3 і частину житлового фонду, що знаходиться на балансі «ВЖ РЕУ-1» та створення на їх базі КП «Придніпровська СУБ».

Тут же зазначено, що на сьогодні будинок по вул. Різдвяній, 56 знаходиться на балансі КП «Придніпровська СУБ». Питання виключення житлового приміщення із числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації, відповідно до п.6 положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР»

Таким чином, районним судом було правомірно встановлено, що будівля по АДРЕСА_1 має статус житлового будинку, а квартира №19 рішенням Придніпровського районного суду від 1 лютого 1996 року №37 була включена до числа службових.

Тому посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено статус приміщення «службове», де мешкає відповідач ОСОБА_6, є безпідставними, як є такими і його твердження про те, що ордер, виданий ОСОБА_8 за своєю формою і змістом не є спеціальним ордером на вселення до службового приміщення і не свідчить про надання службового приміщення оскільки на підставі саме вказаного ордеру відповідач користується спірною квартирою, він ніким не визнаний недійсним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В ст. 257 ЦК України визначено загальну тривалість позовної давності у три роки.

Проте, у статті 268 Цивільного кодексу України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов'язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред'явлення такого позову.

Як встановлено в судовому засіданні, будинок по вул. Різдвяній, 56 в м.Черкаси знаходиться на балансі КП «Придніпровська СУБ».

Отже, на даний момент вищезазначена квартира перебуває у власності територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради та має статус службової КП «Придніпровська СУБ» (правонаступника КГІ «ВЖ РЕУ-1»)

Встановлено, що зазначені правопорушення мають тривалий характер, оскільки весь час порушуються права власника майна. Тому згідно Цивільного Кодексу постійно відкладається початковий момент перебігу позовної давності з кожним новим порушенням права власника або іншого володільця, та за положенням ст. 268 ЦК України до таких вимог позивача позовна давність не може бути застосована.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правову природу спірних правовідносин, позивачем надано обгрунтовані та підтверджуючі докази в обгрунтування своїх позовних вимог, а тому висновок районного суду є правильним і скасуванню не підлягає.

Крім того, колегією суддів під час рогляду справи в суді апеляційної інстанції було вивчено та надано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 доводи в підтвердження вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування рішення суду апелянтом не наведено.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21 жовтня 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства "Придніпровська служба утримання будинків" до ОСОБА_6, третя особа Виконавчий комітет Черкаської міської ради про виселення із службового приміщення - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з часу проголошення ухвали.

Головуючий :

Судді :