Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/865/15-ц
Провадження № 2/376/423/2015
"10" червня 2015 р. Сквирський районний суд Київської області
в складі: головуючого судді - Клочко В.М.,
при секретарі судових засідань - Галюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог : Дулицька сільська рада Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -
Позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 2,419 га, яка розташована на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 26.03.2003 року на підставі розпорядження Сквирської районної державної адміністрації від 13.02.2003 року за № 79 на ім'я ОСОБА_5, посилаючись на те, що 21.10.1997 року ОСОБА_5 зробила заповітне розпорядження згідно якого все своє майно в рівних частинах заповідала ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
22.05.2002 року ОСОБА_5 склала новий заповіт згідно якого належне її право на земельну частку (пай) в землях КСП «Колос» с. Дулицьке Сквирського району Київської області в кількості 2.9 умовних кадастрових гектара заповідала ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 - померла.
Після її смерті відкрилась спадщина на спадкову масу, а саме : житловий будинок за АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 2,419 га, яка розташована на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 26.03.2003 року на підставі розпорядження Сквирської районної державної адміністрації від 13.02.2003 року за № 79.
Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.
Оформити спадщину не має можливості у зв'язку із втратою правовстановлюючих документів.
Позивач у судове засідання не з'явився звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи у його відсутність та просив ухвалити рішення по суті позовних вимог.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки.
Третя особа у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду із письмовою заявою у якій просила розглянути справу у її відсутність та ухвалити рішення по суті позовних вимог.
Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.
Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами.
За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України.
Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає в повному обсязі, зважаючи на відсутність сторін по справі, суд при вирішенні справи приймає до уваги ті обставини, на які посилається позивач, та докази, що надані на їх підтвердження.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 21.10.1997 року ОСОБА_5 зробила заповітне розпорядження згідно якого все своє майно в рівних частинах заповідала ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2.
22.05.2002 року ОСОБА_5 склала новий заповіт згідно якого належне її право на земельну частку (пай) в землях КСП «Колос» с. Дулицьке Сквирського району Київської області в кількості 2.9 умовних кадастрових гектара заповідала ОСОБА_2
26.03. 2003 року Сквирською районною державною адміністрацією на ім'я ОСОБА_5 було видано Державний акт на праві приватної власності на землю серії НОМЕР_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 - померла.
Після її смерті відкрилась спадщина на спадкову масу, а саме : житловий будинок за АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 2,419 га, яка розташована на території Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, право на яку посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 26.03.2003 року на підставі розпорядження Сквирської районної державної адміністрації від 13.02.2003 року за № 79.
11.12.2014 року ОСОБА_2 звернувся до Сквирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітами після смерті ОСОБА_5.
22.12.2014 року ОСОБА_4 звернулася до Сквирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5.
24.12.2014 року ОСОБА_3 звернулася до Сквирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5.
Статею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ч. 2). Відмова від звернення до суду за захистом є недійсною (ч. 3).
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).
Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні спори не інакше як за зверненням юридичних чи фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Стосовно вимоги, щодо визнання права власності на нерухоме майно ( квартира і тд.) суд звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Суд, звертає увагу, що у зазначеній нормі, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності :
1) якщо це право не визнається іншими особами (за умовами, що позивач не перебуває з цими особами у зобов'язальних відносинах, оскільки права, осіб, які перебувають у зобов'язальних відносинах , повинні захищатись за допомогою відповідних норм інститут зобов'язального права);
2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності може бути особа, яка є вже власником майна, а відповідачем будь-яка особа яка сумнівається у належності майна позивачеві, має власний інтерес, тощо.
Даної правової позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у п.37 пленуму від 07.02.2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» зазначив, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.
Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ст. 182 ЦК України).
З вище наведеного, суд, приходить до висновку, що право власності на нерухоме майно виникає тільки з моменту його державної реєстрації, а тому відкриття спадщини передбачене ст.. 1268 ЦК України не означає виникнення у спадкоємців права на спадщину (об'єкт спадкування), а означає лише виникнення права на прийняття чи відмову від неї.
Прийняття спадщини може буди здійснено двома способами шляхом подачі заяви до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини ( ч.1 ст.1269 ЦК України) та шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ( ч.3 ст. 1268 ЦК України)
Законом України «Про нотаріат» визначено, що саме нотаріуси видають свідоцтва про право на спадщину. ( ст.34). Отже встановлення, належності нерухомої речі спадкоємцеві є компетенцією нотаріату України , який є правоохоронним органом, а тому вчинення таких дій не належить до компетенції судових органів, які лише реалізують функцію правового захисту в разі порушення, невизнання чи оспорювання цивільного права та охоронюваного законом інтересу.
Це знайшло також своє відображення і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року у якому зазначив, що : главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7).
Враховуючи вище викладене та те, що набуття права власності регулюються окремим правовими нормами, суд, приходить до висновку, що заявлена вимога є передчасною та задоволенню не підлягає, а заявлена з метою щоб спростити чи уникнути встановленої законодавством досить тривалої в часі та фінансово затратної процедури оформлення прав на це майно та можливо у зловживанні правом (приховування інших спадкоємців, заборони на відчуження або арешт майна тощо.)
Крім того, як вбачається з матеріалів справи спір про право ОСОБА_2 на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5, відсутній, а підставою для звернення до суду з позовом ним зазначено неможливість одержання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із втратою правовстановлюючих документів на спадкову масу, а саме : державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я спадкодавця.
У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. роз'яснено, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Відповідно до гл. 7 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається громадянам за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Статтею 46 Закону України "Про нотаріат", із змінами і доповненнями, внесеними законами України, передбачено, що нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, вправі витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідні відомості і документи повинні бути подані в строк, вказаний нотаріусом або іншою посадовою особою, яка вчиняє нотаріальну дію. Цей строк не може перевищувати одного місяця.
Відповідно до ст. ст. 63, 68 Закону України "Про нотаріат", із змінами і доповненнями, державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 у справі N 1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Згідно з частиною другою статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України і, відповідно, до застосуваннями судами загальної юрисдикції при вирішенні підвідомчих їм спорів.
Під час розгляду справи судом було встановлено та стверджується матеріалами справи, що права позивача ніяким чином не порушені, а тому суд приходить до висновку, що позов фактично спрямований на визнання права власності на спадкове майно без додержання встановленої законом процедури тощо, а тому названий нею інтерес не пов'язаний з її суб'єктивними правами і тому не підлягає правовому захисту і не може вважатись законним інтересом. Крім того цей інтерес спрямований на ущемлення прав відповідачів та можливо інших осіб.
Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, згідно з частиною третьою якої не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,60,131,212-215,218,224-228 ЦПК
ст. ст. 1217,1218,1220,1221,1222,1223,1228,1258,1261,1268, 1270 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, суд,-
В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог: Дулицька сільська рада Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування - відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

:Суддя:В. М. Клочко