Справа № 146/682/15-ц
"04" серпня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого-судді Пилипчука О.В.
з участю секретаря Гриб Ю.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лексворд» про застосування наслідків недійсності нікчемного договору,-
28 травня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лексворд» на її користь 3000,00 гривень коштів, сплачених за нікчемний договір, а також стягнути витрати, повязані з наданням юридичної допомоги.
Позов ОСОБА_1 обґрунтувала наступним.
11 лютого 2015 року ОСОБА_1 уклала з товариством з обмеженою відповідальністю «Лексворд» договір № 004699 про надання послуг, спрямованих на надання безвідсоткової позики.
Цього ж дня позивачкою було сплачено за цим договором 1375 гривень, а 12 лютого 2015 року ще 1625 гривень.
ОСОБА_1 вважає, що вищезазначений договір про надання послуг, спрямованих на надання безвідсоткової позики, укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок застосування ТОВ «Лексворд» нечесної підприємницької практики.
Відповідно до п.1.1 договору, ТОВ «Лексворд» зобовязується вчинити дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики при умові, що позивачка виконає всі умови даного договору та додатків до нього. П 2.1 договору передбачені її обовязки як учасника програми «Ренессанс», зокрема, сплачувати щомісячний платіж до фонду учасників, за рахунок якого товариство надає кредит, та інші.
Умовами діяльності програми «Ренессанс», а саме ст.. 4, передбачений порядок проведення заходу з розподілу фонду учасників, за змістом якого вбачається, що рішення про надання безвідсоткової позики залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття рішення про надання позики є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених заходів щодо визначення, кому надається позика, не може бути перевірена позивачем.
Відповідач в ст.. 1.5 договору передбачає надання учаснику позики за рахунок коштів фонду учасників, а відповідно діяльність ТОВ «Лексворд» вводить споживача в оману, оскільки програма «Ренессанс» формується виключно на коштах учасників програми без залучення коштів товариства. Надання позиви відповідно до цієї програми здійснюється за кошти, внесені учасниками програми, а в подальшому учасник програми, який отримав позику, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує позику іншому учаснику програми. При цьому, ОСОБА_1 сплачувала відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на позику, яке надавалося не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми; право отримати позику залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками програми.
Посилаючись на п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 зазначає, що забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.
Оскільки за змістом ст.. 216 ЦК України, недійсний право чин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тому позивачка вважає, що відповідач повинен сплатити на її користь сплачені нею кошти за спірним договором.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, в разі неявки представника відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача ТОВ «Лексворд» в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, хоча належним чином була повідомлена про слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.
14 липня 2015 року Томашпільським районним судом Вінницької області було подано оголошення в газету «Урядовий курєр» про слухання даної справи на 4 серпня 2015 року.
Оскільки відповідач, який належним чином повідомлений про слухання справи, в судове засідання не зявилася, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, позивачка не заперечила проти заочного розгляду справи, відповідно дана справа підлягає розгляду на підставі наявних у ній доказів, згідно ст.. 224-225 ЦПК України.
Суд, розглянувши заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, зясувавши права та обовязки сторін, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.
Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.
Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 11 лютого 2015 року ОСОБА_1 уклала з товариством з обмеженою відповідальністю «Лексворд» договір № 004699 про надання послуг, спрямованих на надання безвідсоткової позики.
Відповідно до п.1.1 договору, ТОВ «Лексворд» зобовязується вчинити дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики при умові, що позивачка виконає всі умови даного договору та додатків до нього. П 2.1 договору передбачені її обовязки як учасника програми «Ренессанс», зокрема, сплачувати щомісячний платіж до фонду учасників, за рахунок якого товариство надає кредит, та інші.
Умовами діяльності програми «Ренессанс», а саме ст.. 4, передбачений порядок проведення заходу з розподілу фонду учасників, за змістом якого вбачається, що рішення про надання безвідсоткової позики залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає таке рішення. Процедура прийняття рішення про надання позики є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених заходів щодо визначення, кому надається позика, не може бути перевірена позивачем.
11 лютого 2015 року позивачкою було сплачено за цим договором 1375 гривень, а 12 лютого 2015 року ще 1625 гривень.
Таким чином, укладений ОСОБА_1 договір з ТОВ «Лексворд» не передбачає будь-якої відповідальності цього товариства за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання позивачкою позики навіть у разі повної сплати щомісячних платежів. Зі змісту договору з ТОВ « Лексворд» та додатків до нього випливає, що отримання позики учасником фонду можливе лише за умови виконання всіма учасниками договорів, які укладені з кожним з них, а реалізація права учасника фактично поставлена в залежність від наслідків дій інших учасників фонду.
Отже, суд приходить до висновку, що умови вищевказаного договору є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав та обовязків та шкоду споживачеві. Крім того, позивач сплачує кошти не в погашення позики, а за можливість одержання права на отримання грошей в позику, ТОВ «Лексворд» без залучення власних коштів формувало спілку учасників, за рахунок коштів яких здійснювалася передача права на отримання позики одним з учасників фонду, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми «Ренессанс». Така діяльність ТОВ «Лексворд», на думку суду, вводить споживача в оману, оскільки фонди учасників отримання безвідсоткової позики формуються виключно за рахунок внесків інших учасників системи, без залучення коштів цих товариств, а розподіл коштів фонду учасників між самими учасниками являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми і наявність ознак нечесної підприємницької діяльності.
Згідно із п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.
Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини , здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. До нечесної підприємницької практики відноситься зокрема і будь-яка діяльність, що вводить споживача в оману.
Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, то із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 визначається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.
Щодо нечесної підприємницької практики, то згідно Постанови Верховного Суду України у спорі про визнання правочину недійсним як такого, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики від 11 вересня 2013 року, Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого поняття «пірамідальна схема» у розумінні п. 7 ч. З ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Утворення та експлуатація пірамідальних схем забороняється як нечесна підприємницька практика, а правочин здійснений з використанням такої практики є недійсним.
Беручи до уваги вищенаведене, суд зазначає, що п. 2.1.1. Договору визначено, що Учасник щомісячно сплачує грошові кошти до Фонду, за рахунок якого Товариство надає відповідні суми у позику, тобто здійснюється сплата за можливість одержання учасником компенсації.
Пунктом. 1.5 Договору передбачено, що надання Учасникам безвідсоткової позики за рахунок коштів Фонду Учасників, а також Договором не передбачено продаж чи споживання товару.
Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, керуючись вищевказаним, можна зробити висновок про те, що вищевказаний договір є нікчемним внаслідок того, що його недійсність передбачена законом.
Оскільки за змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідач на користь позивача за нікчемним договором від 11 лютого 2015 року одержані на їх виконання кошти в сумі 3000 гривень.
Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.
Отже, умови договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Лексворд» є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду ОСОБА_1, як споживачу, а відтак суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення коштів за нікчемний договівр обґрунтованими, які підлягають до задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Згідно ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.
Згідно ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлена на 2015 рік мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 1218 грн.
Судом встановлено, що при поданні позову до суду позивачка ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 243,60 гривень, а також 420,00 гривень за оголошення в пресі, які суд вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки.
Позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь 1000,00 гривень за надання юридичної допомоги, однак доказів понесених таких витрат суду не надала, а тому суд вважає за необхідне відмовити в цій частині позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст.16,203,215,216 ЦК України, ст..ст.4,19,22 Закону України « Про захист прав споживачів», ст..ст.10,60,79,88,209,212-215,224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лексворд» про застосування наслідків недійсності нікчемного договору задовольнити частково.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лексворд» на користь ОСОБА_1 кошти за нікчемним договором в сумі 3000,00 гривень (три тисячі гривень 00 копійок).
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лексворд» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 663,60 грн (шістсот шістдесят три гривні 60 копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення до Томашпільського районного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області.
Суддя: ОСОБА_2