У х в а л а

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., КасьянаО. П., Савченко В. О.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Рудники» про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 28 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що з 01 липня 2011 року він працював у Сільськогосподарському приватному підприємстві «Рудники» (далі - СПП «Рудники») на посаді комерційного директора. 16 травня 2012 року він подав до відповідача заяву про звільнення за угодою сторін. Проте у лютому 2013 року йому стало відомо, що указана заява не взята до уваги і він звільнений із займаної посади наказом керівника відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин). Не погодившись із указаним наказом, він звернувся до суду з позовом про визнання незаконним звільнення, поновлення його на займаній посаді, стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування ї моральної шкоди. Рішення Радивилівського районного суду від 14 серпня 2013 року у справі № 568/572/13-ц, залишеним в цій частині без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 04 лютого 2014 року, його позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на його користь компенсацію за невикористану відпустку в сумі 996 грн 40 коп. і заборгованість із заробітної плати в сумі 750 грн. У решті позову відмовлено.

Посилаючись на вказані обставини та на приписи ст. ст. 116, 117, 216, 217, 232 КЗпП України, просив стягнути на свою користь з відповідача 34 500 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 30 квітня 2012 року по 28 березня 2014 року з розрахунку середньомісячного заробітку у розмірі 1 500 грн.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 22 травня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 28 серпня 2015 року рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 22 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з СПП «Рудники» на користь ОСОБА_4 2 тис. грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у разі виникнення спору про розміриналежних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що оскільки вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум рішенням Радивилівського районного суду від 14 серпня 2013 року у справі № 568/572/13-ц задоволені частково, то застосовуючи принцип співмірності та враховуючи свідоме ухилення позивача від отримання трудової книжки та розрахунку 16 травня 2012 року, апеляційний суд дійшов правильного висновку про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 2 тис. грн.

Такі висновки апеляційного суду ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що стягнута апеляційним судом сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідає періоду нарахування та середньомісячному заробітку, що становить 1 500 грн - безпідставні, оскільки висновки, зроблені апеляційним судом, ґрунтуються на встановлених у суді обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 28 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

О. П. Касьян

В. О. Савченко