У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно збудованих споруд та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою при будинку АДРЕСА_1 у м. Одесі шляхом звільнення ділянки площею 102 кв. м та знесення самовільно зведених споруд та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідач тривалий час самовільно користується земельною ділянкою розміром 102 кв. м, яка виділена позивачу в користування. На цій ділянці знаходяться самовільно збудовані відповідачкою споруди, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 15 жовтня 2003 року № 4708 та рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2005 року.

У добровільному порядку ОСОБА_4 усунути перешкоди не хоче. Оскільки діями ОСОБА_4 позивачу була заподіяна моральна шкода він просить стягнути з відповідача на його користь 20 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою при будинку АДРЕСА_1 у м. Одесі шляхом звільнення ділянки площею 102 кв. м та знесення самовільних споруд: 1‒5 площею 10,9 кв. м; 1‒4 площею 26,0 кв. м; 1‒6 площею 7,0 кв. м; 1‒7 площею 10 кв. м; 1‒8 площею 7,8 кв. м; 1‒9 площею 5,8 кв. м.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 10 тис. грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самовільно збудованих будівель, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що судовими рішеннями встановлено, що на земельній ділянці, яка виділена в користування ОСОБА_3, знаходяться будівлі, які самовільно побудовані ОСОБА_4, що перешкоджає позивачу у користуванні земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій в указаній частині досліджено обставини справи повно, зібраним доказам дана оцінка.

Однак не можна погодитися з рішенням апеляційного суду в частині розміру коштів, стягнутих на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка становить 10 тис. грн.

З такими висновками судів у вказаній частині погодитися повністю не можна.

Статтями 213, 214, 316 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а за їх відсутності ‒ на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно абз. 2 п. 5, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір коштів на відшкодування моральної шкоди в 10 тис. грн, суди посилаються на те, що відповідач не виконує рішення суду з 2005 року; позивач знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарні з 05 травня 2007 року по 22 травня 2007 року, однак жодної оцінки тому, що ця довідка не встановлює причинно-наслідковий зв'язок у цьому. Інших доказів заподіяння моральної шкоди ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Вирішуючи спір у частині відшкодування моральної шкоди, суд на вказане уваги не звернув, не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи та прийшов до передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції в частині щодо відшкодування моральної шкоди без змін.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судові рішення в частині позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди підлягають скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

С.П. Штелик