Номер провадження: 22-ц/785/1967/15
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014року по справі за позовом ПАТ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановила:

28 липня 2014р. представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2, в обґрунтування якого послався на те, що 16 грудня 2006р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір на суму 10200грн. під 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушенні своїх зобов'язань відповідач станом на 08 липня 2014р. має заборгованість в розмірі 29504грн.98коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 27288грн.45коп., заборгованості по процентам - 335грн.34коп.; штраф (фіксована частина) - 500грн.; штраф (процентна складова) - 1381грн. 19коп., що представник банку просив стягнути з ОСОБА_2 на користь банку та судовий збір (а.с.1-3).

Відповідач позов не визнав, заперечував проти задоволення позову банку та надав заяву, в якій зазначив, що договір був укладений з помилками, дописками та упущеннями, та не зрозуміло звідки в документах фігурує сума 10200грн., як сума встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30%. Банком не був наданий на підпис договір, на основі якого можна було б вимагати від нього 10200грн. та проценти по цій сумі, ніяких додаткових договорів з банком не укладалось. Також відповідач, посилаючись на норми, які регулюють наслідки спливу строків позовної давності, просив суд в стягненні з нього штрафних санкцій відмовити (а.с.30).

Рішенням суду від 05 грудня 2014р. в задоволені позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено (а.с.53,54-55).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" ставиться питання про скасування рішення суду та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог банку у повному обсязі, при цьому апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального і процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи (а.с.59-63).

Справа розглянута у відсутності представника банку, який був належним чином сповіщений про слухання справи в апеляційній інстанції.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком, однак представником банку пропущений строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам діючого законодавства України.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом першої інстанції при ухвалені рішення суду було дотримано.

Судом першої інстанції були встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли між сторонами.

16 грудня 2006р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 7250грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць (що складає 30% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7).

Згідно умов заяви, остання разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складає між банком та ОСОБА_2 договір про надання банківських послуг (а.с.7 зворот).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 неналежним чином виконувались зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку з чим утворилась заборгованість перед банком станом на 08 липня 2014р. у розмірі 29504грн.98коп., яка складається з :

- заборгованість за кредитом - 27288грн.45коп.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом - 335грн.34коп.;

- штраф (фіксована складова) - 500грн.;

- штраф ( процентна складова)- 1381грн.19коп.;

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК Українидо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 625 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що термін дії картки встановлений до грудня 2008року.

Відповідно до ст. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК Українипередбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У даній справі, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (п.5.2-5.4) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення повернення кредиту та процентів за користування ним (а.с.8-13).

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014р. № 6-14 сц14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 16 серпня 2007р. ОСОБА_2 здійснив останній платіж в сумі 1000грн., а з позовом до суду представник банку звернувся лише 28 липня 2014року.

Відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК Україниє підставою для відмови у позові (а.с.30). Судова колегія звертає увагу, що відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК Українипозовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Положення ст. 256 ЦК України, ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України, з урахуванням цих обставин та факту пред'явлення позову тільки 28 липня 2014року, дають підстави дійти висновку про пропуск банком строку позовної давності до вимог про стягнення кредитної заборгованості за картковим рахунком.

Отже, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Українипід час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Таким чином, рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ "ПриватБанк" - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Є.С. Сєвєрова

Т.В. Цюра