Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді справу за позовом ОСОБА_1 до АКІБ "Укрсиббанк" про визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту , -

встановив:

Позивач звернувся в Ужгородський міськрайонний суд з позовом до АКІБ "Укрсиббанк" про визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту .

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що 11 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 на суму 60 000 доларів США.

Так, при підписанні даного Договору, Відповідачем було порушено законні права Позивача, кредитний договір № 0 на суму 60 000 доларів США за своїм змістом і текстом не відповідають законодавству України, інтересам та волі Позивача, порушує його права та законні інтереси.

Так, Розділ 1. «Предмет договору» містить пункт згідно якого «Банк зобов 'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов 'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути Банку кредитні кошти в сумі 60 000 доларів США». Пункт 1.1. суперечить ч. 1 ст. 524 ЦКУ в якій сказано, що зобов'язання мас бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Тобто, можна говорити про те, що порушено істотну умову договору, що стосується його Предмету.

Отже, Позичальник який отримав споживчий кредит в іноземній валюті має право звернутися до суду з позовом про визнання договору споживчого кредиту в іноземній валюті недійсним.

Разом з тим, позивачу з боку Банку не надано жодної інформацію про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання Позивачем продукції (кредиту), яка не має погрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит.

Фактично, ще в момент підписання Договору Позивача поставлено в невигідне та таке, що порушує його права становище.

Тобто, Банк в односторонньому порядку даним Договором залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку. А також передбачив своє право, в разі незгоди Позичальника, чи взагалі без згоди, вимагати повернення всієї суми Кредиту. Тобто, взявши кредит, Позивач опинився в умовах, які просто неможливо виконувати.

Окрім наведеного, Договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність Банку: ні за невиконання, ні за неналежне виконання Банком умов Договору, це є суттєвою умовою (ст. 628 ЦКУ), через що Договір в цілому, суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

На підставі наведеного ОСОБА_1В просила суд про визнання недійсним кредитного договору.

В судове засідання позивачка не з"явилась, подала до суду заяву де просила провести розгляд справи у її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також не з"явився, до суду подав заперечення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів не є обґрунтований і до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2007 року між АТ "УкрСиббанк та ОСОБА_1, як Позичальником, було укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого Позивачу було надано на умовах забезпеченості, повернення, платності, строковості та цільового характеру використання кредит в сумі - 60 000,00 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів, що на дату укладення договору за офіційним курсом НБУ еквівалентно - 303 000,00 (триста три тисячі) гривень 00 копійок, зі сплатою 11,30% (одинадцять тридцять) відсотків річних, та з кінцевим погашенням заборгованості за Кредитним договором до 11 вересня 2037 року.

Згідно з п. 1.4. кредитного договору кредит цільове призначення кредиту - кредит надається для його особистих

потреб а саме: придбання нерухомості - квартири, що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул.. Жупанадська, (кол. Радянська) буд. 12, в. 4.

На момент укладення Кредитного договору Позичальником не наводилось жодних зауважень щодо їх змісту чи порушення її прав.

При цьому повідомляємо, що суму, валюту та програму кредитування Позичальником обрано заздалегідь, свідомо та самостійно, що підтверджується власноручно написаною заявою про надання кредиту.

З умовами та особливостями кредитування ознайомлений, про можливі валютні ризики під час виконання зобов'язання за договором повідомлений (Розділ 5 Кредитного договору «Порядок зміни процентної ставки»).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором ба зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.І ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до умов ч.І ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч.З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.І ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, АТ «УкрСиббанк» при укладенні вказаного договору та наданні кредиту не було порушено прав Позичальника

Разом з тим, Пунктом 7.2. Договору Позичальник підтверджує:

*що він володіє всіма необхідними документами, що необхідні для оформлення даного договору;

*

* повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови цього Договору, свої прав та обов'язки за Договором і погоджується з ними;

*перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно п. 8.8. Кредитного договору встановлено, що строк дії кредитного договору встановлюється з дня його укладання і до повного погашення суми кредиту, плати за кредит і неустойки у разі її нарахування.

Окрім того Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за N 541/13808, між банком та позивачем, було укладено та підписано Додаток №2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту що є Додатком №2 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 вересня 2007 року.

Згідно п. 13 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, «відповідно до абзацу З частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв'язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний судом недійсним».

У ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У п. 23 ст. 1 зазначеного Закону споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Проте, слід мати на увазі, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на

умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення.

Отже, з урахуванням викладеного можна зробити висновок, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Також, обгрунтовуючи свої позовні вимоги , ОСОБА_1В посилалась на те, що отримала кредит в іноземній валюті, що суперечить приписам ст.ст. 192, 524, 533 ЦК України .

Так, згідно ч.І ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

На підставі укладеного Кредитного договору та надання Банком кредиту між Сторонами виникли відповідні зобов'язання, зміст яких відображено в ч.І ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Дана норма встановлює загальне правило, відповідно до якого грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, однак ч. З даної статті дозволяє використовувати іноземну валюту, а також платіжні документи в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках та на умовах встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону. Виконання зобов'язання, виражене в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Законодавство яке регулює питання використання іноземної валюти у банківській діяльності не містить норм, що забороняють банкам надавати кредити в іноземній валюті.

Як вбачається з ст. 99 Конституції України вона регламентує особливості правового статусу гривні як грошової одиниці України. Згідно ч.2 ст. 192 ЦК України чітко вказує на можливість використання в Україні іноземної валюти у випадках і в порядку встановлених законом. Дана норма ст.192 ЦК України обумовлює правовий режим обігу іноземної валюти.

Законодавчими актами, що встановлюють право банку здійснювати операції в іноземній валюті, є: ЗУ «Про банки і банківську діяльність», Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ЗУ «Про Національний банк України». Зазначені нормативні акти визначають, що банк має право здійснювати свою діяльність на підставі виданої НБУ ліцензії.

28 жовтня 1991 р. Національним банком України видано АКІБ «УкрСиббанк» банківську ліцензію №75 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та письмовій Дозвіл № 75-2 від 24 грудня 2001р. на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Згідно укладеного кредитного договору, а саме п. 7.1. зазначено, що підписанням даного договору Банк підтверджує що:

> має всі необхідні ліцензії та дозволи НБУ, необхідні для видачі та обслуговування кредиту за даним Договором;

Відповідно до ч.З ст. 14 ГК України ліцензія - це документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності за умови виконання ліцензійних умов. Відносини, пов'язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом. Законом України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що Банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, банківська ліцензія надається Національним банком України (ст. 19).

Відповідно до ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Частиною 1 ст.49 цього Закону розміщення залучених коштів від свого імені визнається кредитною операцією. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Таким чином, відповідно до положень ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банк на підставі банківської ліцензії має право здійснювати кредитування в іноземній валюті.

Таким чином, Банк має право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку банківської ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов'язання за Кредитним договором відповідає вимогам законодавства.

Разом з тим, твердження Позивача про включення у Договір умов, які є несправедливими, наслідком чого є істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін, що заподіюють шкоду споживачу та порушують Закон України «Про захист прав споживачів» є безпідставним, та таким, що не відповідає дійсності з огляду на наведене.

Згідно ч.З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.І ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На момент укладення Кредитного договору Позичальником не наводилось жодних зауважень щодо їх змісту чи порушення її прав.

При цьому судом встановлено, що суму, валюту та програму кредитування Позичальником обрано заздалегідь, свідомо та самостійно, що підтверджується власноручно написаною заявою про надання кредиту. З умовами та особливостями кредитування ознайомлений, про можливі валютні ризики під час виконання зобов'язання за договором повідомлений (Розділ 9 Кредитного договору «Особливі умови Договору»).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 164, 209, 212, 214, 215, 218, 226, 228 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 554, 611, 625, ЦК України, суд, -

РІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до АКІБ "Укрсиббанк" про визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_2