Ухвала іменем україни 18 лютого 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого суддів: Ситнік О.М., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,Юровської Г.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державної виконавчої служби України, треті особи: ОСОБА_7, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про зняття арешту із заставленого майна та припинення розшуку, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 січня 2010 року між нею та ОСОБА_7 укладено договір позики про передачу позивачем позичальнику грошових коштів у сумі 328 000 гривень із встановленням строку повернення коштів 25 вересня 2011 року.

Додатковими угодами від 20 вересня 2011 року та 20 серпня 2012 року продовжено термін дії договору позики до 20 вересня 2013 року.

На забезпечення виконання умов договору позики та додаткових угод до нього, 13 грудня 2011 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір застави належних позичальнику транспортних засобів, предметом якого є належні ОСОБА_7 автомобілі: FORD TRANSIT, 1997 року випуску, державний реєстраційний знак НОМЕР_1, та MERCEDES-BENZ, 2004 року випуску, державний реєстраційний знак НОМЕР_2.

Договором від 22 серпня 2012 року внесено зміни та доповнення до договору застави від 13 грудня 2011 року стосовно продовження терміну виконання договору позики до 20 вересня 2013 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречуха О.Я. від 30 квітня 2013 року відкрито виконавче провадження № 37819209 на підставі виконавчого листа від 27 лютого 2013 року № 2-1151/11, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитними договорами у сумі 17 993 189 гривень 91 копійку та накладено арешт на вищевказані автомобілі із забороною їх відчуження.

Постановою державного виконавця від 22 серпня 2013 року оголошено розшук зазначених автомобілів.

Посилаючись на своє переважне право щодо повернення боргу за договором позики за рахунок заставного майна, яке виникло до прийняття рішення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, а також те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не є заставодержателем автомобілів, просила суд з урахуванням вимог ст. ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження» зняти арешт та заборону відчуження із заставленого майна - транспортних засобів: FORD TRANSIT та MERCEDES-BENZ, накладені постановами державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречуха О.Я. від 24 липня 2013 року, 22 серпня 2013 року, 8 листопада 2013року та 21 листопада 2013 року у виконавчому провадженні № 37819209, та зобов'язати ДВС України винести постанови про припинення розшуку транспортних засобів, який був оголошений постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречуха О.Я. від 24 липня та 22 серпня 2013 року у виконавчому провадженні № 37819209.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року рішенням суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення позову.

Знято арешт із заставленого майна: транспортного засобу марки FORD TRANSIT, 1997 року випуску, державний реєстраційний знак НОМЕР_1, VIN/ номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, 2004 року випуску, державний реєстраційний знак НОМЕР_2 VIN/ номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, що знаходиться у заставі ОСОБА_6 та належать ОСОБА_7, накладений постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречуха О.Я. від 24 липня 2013 року, 22 серпня 2013 року, 8 листопада 2013 року, 21 листопада 2013 року у виконавчому провадженні № 37819209.

Зобов'язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винести постанови про припинення розшуку транспортних засобів: FORD TRANSIT, 1997 року випуску, державний реєстраційний знак НОМЕР_1, VIN/ номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4, транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, 2004 року випуску, державний реєстраційний знак НОМЕР_2 VIN/ номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5, що перебуває у заставі ОСОБА_6 та належать ОСОБА_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1,

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановивши, що питання про переважне право, на яке посилається позивач, буде вирішено при виконанні звернення стягнення на автомобілі, які знаходяться у розшуку, а також відсутність порушень при накладенні арешту, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що банк не є заставодержателем, а тому його вимоги про стягнення коштів з боржника можуть бути задоволені лише у випадку, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказаних вимог судом не дотримано.

Так, застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України та стаття 1 Закону України «Про заставу»).

Відповідно до частин першої, другої статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Аналогічне положення міститься (закріплено) в ст. 589 ЦК України.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження рухомого майна реєструється в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Державна реєстрація обтяжень рухомого майна проводиться з метою забезпечення виконання зобов'язань і захисту прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна та надання в інтересах цих осіб інформації про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Встановивши, що позивач та власник майна ОСОБА_7 не скористались правом стосовно внесення запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушень прав позивача, як заставодержателя.

Крім того, судом першої інстанції правильно зазначено, що питання про переважне право, на яке посилається позивач, вирішуватиметься при виконанні звернення стягнення на автомобілі, а також правильно враховано роз'яснення, викладені у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», відповідно до якого вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на вказані вимоги закону та роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України уваги не звернув, не перевірив, чи внесено на підставі договору застави відомості про обтяження Державного реєстру обтяжень рухомого майна, та дійшов помилкового висновку про обґрунтованість заявлених вимог.

Крім того, апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, оскільки вказана норма може бути застосована у випадках, передбачених ст. 18 Закону України «Про заставу», відповідно до якої заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставного майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року скасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Т.О. Писана

Г.В. Юровська