АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1464/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 29 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» на рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» (далі ТОВ «Агрофірма «Зоря») про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулася з вказаним позовом до ТОВ «Агрофірма «Зоря», посилаючись на те, що 26 серпня 2004 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Агрофірма «Зоря» було укладено договір оренди землі сільськогосподарського призначення, площею 9,17 га, розташованої в адмінмежах Лисичобалківської сільської ради Катеринопільського району, Черкаської області, яка належить їй на праві власності на підставі державного акта серії ІІІ-ЧР №053142, виданого Лисичобалківською сільською радою 06.09.2002 року. Вказаний договір було укладено терміном на пять років. Позивачка неодноразово зверталася до директора ТОВ «Агрофірма «Зоря» з заявою про припинення договору оренди як це передбачено умовами договору, проте відповідач продовжував використовувати зазначену земельну ділянку. У жовтні 2013 року, в черговий раз звернувшись до ТОВ «Агрофірма «Зоря» з вимогою про повернення земельної ділянки, позивачка дізналася, що 09 січня 2007 року було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 26.08.2004 року, згідно з умовами якої даний договір було продовжено до 01.12.2017 року. Вказана угода була зареєстрована 12 грудня 2007 року у Катеринопільському райвідділі ЧРФ «Центр ДЗК» за №09-07-787-00207.

Позивачка вказала, що не підписувала додаткової угоди від 09 січня 2007 року та не уповноважувала інших осіб на вчинення даного правочину.

Тому просила суд визнати недійсною додаткову угоду №1 до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року, укладену 09 січня 2007 року між нею та ТОВ «Агрофірма «Зоря» та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено та визнано недійсною з моменту укладення додаткову угоду №1, укладену між ОСОБА_6 та ТОВ «Агрофірма «Зоря», яка зареєстрована 12 грудня 2007 року у Катеринопільському райвідділі ЧРФ «Центр ДЗК» за № 09-07-787-00207 до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року укладеного ОСОБА_6 та ТОВ «Агрофірма «Зоря» на земельну ділянку, площею 9,17 га, яка розташована на території Лисичобалківської сільської ради Черкаської області.

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Зоря» на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 229 грн. 40 коп. по оплаті судового збору та 1 332 грн. за проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи.

Не погоджуючись з рішенням суду ТОВ «Агрофірма «Зоря» подало апеляційну скаргу в якій просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому вказує, що рішення незаконне, необгрунтоване та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підписувала спірної додаткової угоди до договору оренди землі, а тому і не могла знати про його наявність у 2007 році, відтак строк позовної давності нею не пропущений.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком районного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 053142 належить земельна ділянка площею 9,17 га, яка розташована на території Лисичобалківської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

26 серпня 2004 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Агрофірма «Зоря» укладено договір оренди земельної ділянки терміном на 5 років. Відповідно до договору строк оренди закінчився 26 серпня 2009 року, тому позивачка в усній формі звернулася до орендаря із заявою про припинення договору оренди землі.

Згідно зі ст.13 Закону України від 06.10.1998 року № 161-XIV "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 34 цього ж Закону України передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Відповідно до п. 37 вказаного договору дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який було його укладено.

В жовтні 2013 року позивачці стало відомо, що між нею та відповідачем 09 січня 2007 року укладено додаткову угоду №1 до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року, згідно умов якої доповнено п. 8 та продовжено дію договору до 01.12.2017 року.

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи за № 1360/14-23, № 1639/14-23 від 04.12.2014 року підпис в додатковій угоді №1 до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року, укладеної 09 січня 2007 року між ОСОБА_6 та ТОВ «Агрофірма «Зоря», яка зареєстрована 12 грудня 2007 року у Катеринопільському ЧРФ «Центр ДЗК» за № 09-07-787-00207, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів та вказаний підпис виконаний не самою ОСОБА_6, а іншою особою.

Частиною 4 ст.203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України № 161-XIV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною 2 статті 15 Закону України № 161-XIV передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч ч. 1, 3, 4, 5, 6 ст. 203 ЦК України .

Отже з матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України, належно оцінивши надані сторонами докази та перевірівши обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_6

При укладенні додаткової угоди до договору оренди відповідач зобов'язаний був дотримуватись порядку укладення та підписання договорів оренди безпосередньо власниками земельних ділянок.

Доводи відповідача, що ОСОБА_6 схвалено додаткову угоду до договору оренди, так як вона отримувала орендну плату за те, що відповідач користувався її земельною ділянкою, є не достатніми для такого висновку, оскільки додаткова угода до договору оренди землі оскаржена нею в судовому порядку.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на пропуск строку позовної давності позивачкою, то колегія суддів приходить до висновку, що вони є непереконливими і не спростовують висновків районного суду.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При зверненні з позовом до суду ОСОБА_6 зазначила, що дізналася про вказану додаткову угоду №1 до договору оренди земельної ділянки від 26 серпня 2004 року лише у 2013 році при черговому зверненні до відповідача про повернення їй земельної ділянки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Зоря» відхилити.

Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :