У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулося до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, зазначало, що 11 жовтня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 78 000 доларів США строком до 11 жовтня 2037 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 жовтня 2007 року у розмірі 81 517,50 доларів США, що еквівалентно 621 042 грн 59 коп. 28 листопада 2012 року публічне акціонерне товариство «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор плюс» відповідно до договору факторингу № 15 право вимоги за зобов'язаннями відповідача по кредитному договору. Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконує зобов'язання за цим договором, просило, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути заборгованість по відсотках та пеню.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс» заборгованість по процентах за кредитним договором № 1901/1007/71-269 за період із 13 серпня 2009 року по 11 листопада 2013 року у розмірі 32 674,30 доларів США, що еквівалентно 261067 грн 66 коп. Вирішено питання про розподіл судового збору. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 11 жовтня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 78 000 доларів США строком до 11 жовтня 2037 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 жовтня 2007 року у розмірі 81 517,50 доларів США, що еквівалентно 621 042 грн 59 коп.

28 листопада 2012 року публічне акціонерне товариство «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор плюс», відповідно до договору факторингу № 15, право вимоги за зобов'язаннями --

по кредитних договорах, укладених із боржниками зазначеними у реєстрі заборгованості боржників, право якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу в порядку, передбаченому даним договором. Згідно витягу з реєстру заборгованостей боржників №1-Б від 28 листопада 2012 року під порядковим номером 1021 зазначено ОСОБА_3, у якому визначено заборгованість станом на 28 листопада 2012 року по тілу кредиту - 75596 доларів США, заборгованість по процентах 38028,20 доларів США, заборгованість по пені 53456,25 доларів США, загальна сума боргу, що відступається, складає 167080,45 доларів США.14 грудня 2012 року ПАТ «Сведбанк» направило ОСОБА_3 повідомлення (вих. №0031611) про те, що право вимоги сплати заборгованості, включаючи суму кредиту, проценти нараховані банком за користування кредитом, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі по кредитному договору №1901/1007/71-269 від 11 жовтня 2007 року відступлене ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», а також зазначено про суму заборгованості станом на 28 листопада 2012 року. <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2107/ed_2015_02_12/pravo1/T041618.html?pravo=1> Скасовуючи рішення суду першої інстанції і ухвалюючи нове рішення апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по відсотках за період з 13 серпня 2009 року по 11 листопада 2013 року у розмірі 32674,30 доларів США, що еквівалентно 261067 грн 66 коп., та відмовив у позові про стягнення пені у зв'язку відсутністю розрахунків про нарахування неустойки (пені, штрафу) за останні 12 місяців.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, ставив питання про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом та пені.

Правова природа виникнення обов'язку по сплаті кожного із цих платежів є різною.

Так, відповідно до ст. ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення кредиту.

Тобто, при несплаті тіла кредиту, стягнутого судовим рішенням з боржника, при відсутності між сторонами іншої домовленості, у останнього існує обов'язок по сплаті процентів до часу фактичного повернення тіла кредиту, а також наступають правові наслідки порушення цього обов'язку, передбачені ст. 611 ЦК України, зокрема, по сплаті неустойки (штрафу, пені), якщо така була передбачена умовами договору.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2009 року не виконано, 10 грудня 2010 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягув <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843697/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>ачу (а. с. 58 т. 1).

Постановою державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 30 листопада 2012 року закінчено виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого на виконання вказаного рішення суду, у зв'язку з тим, що боржник проживає на території іншого відділу виконавчої служби, який уповноважений проводити виконавчі дії (а. с. 54, 57 т. 1).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

На час вирішення спору по суті встановлені вказаним Законом строки пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, закінчилися.

Якщо строк пред'явлення для примусового виконання виконавчого документа закінчився, то державний виконавець не може прийняти його до виконання, якщо цей строк не було поновлено (ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Дані про те, що позивач, у визначені ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» строки, пред'явив виконавчий лист до виконання після закінчення виконавчого провадження згідно постанови державного виконавця від 30 листопада 2012 року, відсутні.

Зазначені обставини та відсутність у кредитора права вимагати примусового виконання судового рішення, яким стягнуто тіло кредиту, може вказувати на припинення зобов'язання між сторонами на підставах встановлених цим Законом (ст. 598 ЦК України).

З приводу наведеного апеляційний суд ніяких висновків не зробив, хоча вони впливають на вирішення спору по суті.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення пені апеляційний суд зазначив про те, що позивачем не надано розрахунків по нарахуванню пені.

Однак, сама по собі відсутність розрахунку, допущені в ньому неточності чи його помилковість не може бути підставою для відмови у позові.

Тому погодитись із наведеними у рішенні підставами відмови у позові в частині стягнення пені неможливо.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук