Справа № 132/1482/15-ц Провадження № 22-ц/772/2574/2015Головуючий в суді першої інстанції Каращук О. Г.
Категорія 46 Доповідач Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого : Кучевського П.В.

Суддів : Стадника І.М., Міхасішина І.В.,

при секретарі : Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на проживання в житловому приміщенні, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 09 липня 2015 року позов задоволено, визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Не погоджуючись з рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 09 липня 2015 року, ОСОБА_2 звернувся до Апеляційного суду Вінницької області з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 липня 2015 року вказаним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 3.11.2010 року, зареєстрованого в Калинівському районному структурному підрозділі КП ВООБТІ 29.12.2010 року належить на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1.

В 2011 році позивач зареєструвала в своєму будинку місце проживання співмешканця, відповідача по справі ОСОБА_2

Згідно із доводами позивача лютому 2015 року ОСОБА_2 зібрав усі свої речі та переїхав проживати у Волинську область, при цьому ОСОБА_3 в якості доказів викладених обставин вказує Акт виконавчого комітету Жигалівської сільської ради від 22.05.2015 року (а.с. 7), пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_5

Відповідно до п. 5 ч. 2 статті 118 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_3 обґрунтовувала позовні вимоги тим, що відповідач переїхав на постійне місце проживання та просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 107 ЖК України.

Однак, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 керувався ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України, та мотивував своє рішення тим, що відповідач більше шести місяців не проживає у будинку АДРЕСА_1, що не відповідає матеріалам справи та заявленим позовним вимогам.

Таким чином, суд першої інстанції на порушення вимог ст.ст.3,4,11 ЦПК України на власний розсуд визначив підстави визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України на зазначені положення закону та відповідні роз'яснення уваги не звернув; належним чином не з'ясував підстави заявленого позивачкою позову; помилково керувався ст. 71, 72 ЖК України, в той час, як позов заявлений на підставі ч. 2 статті 107 ЖК.

Також суд не встановив, чи мали місце обставини, якими ОСОБА_3 обґрунтовувала свої вимоги, чи підтверджуються вони належними доказами; не дав правової оцінки зібраним у справі доказам, всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України обмежився лише їх наведенням.

Колегія суддів враховує, що позов заявлений на підставі ст. 107 ЖК України та критично оцінює надані позивачем Акт виконавчого комітету Жигалівської сільської ради від 22.05.2015 року (а.с. 7), пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_5, оскільки, вказаними доказами підтверджується факт не проживання відповідача за адресою реєстрації, однак вказані докази не підтверджують тих обставин, що ОСОБА_2 вибув з місця реєстрації на постійне місце проживання.

За диспозицією ч. 2 статті 107 Житлового кодексу України обов'язком умовою позбавлення особи права користування житловим приміщенням є вибуття наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункт.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують факт вибуття ОСОБА_2 на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті.

Колегія суддів, не приймає до уваги подану позивачем заяву ОСОБА_7 від 14.08.2015 року, оскільки, вона не досліджувалася судом першої інстанції, а апеляційний суд вправі досліджувати нові докази лише з підстав визначених ч. 2 ст. 303 ЦПК України.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що він не вибував на постійне місце проживання, не забирав своїх речей з місця реєстрації, а лише влаштувався на роботу у Волинську область, та періодично на вихідні приїжджає до ОСОБА_3

Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, та відсутність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

За таких обставин, та враховуючи те, що судом першої інстанції при вирішенні даної справи було неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, не доведено обставини, які суд вважав встановленими, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 09 липня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на проживання в житловому приміщенні відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ П.В. Кучевський

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ І.В. Міхасішин

Згідно із оригіналом

Головуючий: П.В. Кучевський