АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєої В.А.

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3 та ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас Олена Юріївна, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємицею та права на спадкування, усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємицею та права на спадкування, усунення від права на спадкування.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, після його смерті залишилося спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 яка належала йому на праві власності.

З заявою про прийняття спадщини, у визначений законом строк, звернулася ОСОБА_2- сестра померлого.

Вона проживала з ОСОБА_7 однією сім'єю з 1995 року до дня його смерті в спірній квартирі, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, купували спільно всі необхідні речі. ОСОБА_7 був хворою людиною і вона йому надавала допомогу. ОСОБА_2 братом не цікавилася, допомогу йому не надавала, не відвідувала його, коли він хворів. Маючи ряд хвороб, ОСОБА_7 перебував у безпорадному стані. Відповідач усунулась від надання ОСОБА_8 допомоги.

У зв'язку з наведеним просила суд встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу з ОСОБА_8; визнати її спадкоємцем четвертої черги, змінити черговість та визнати її право спадкування разом з ОСОБА_2; усунути ОСОБА_2 від спадкування.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без укладення шлюбу понад 5 років чоловіка ОСОБА_7 і жінки ОСОБА_4 з 09.10.2009 року по день смерті ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано ОСОБА_4 спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7.

Визнано за ОСОБА_4 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 разом із спадкоємицею другої черги - ОСОБА_2.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3, представник ОСОБА_2., подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені вимог про визнання за ОСОБА_4 права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 разом зі спадкоємицею другої черги ОСОБА_2

Зазначає, що з рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом, а позивач не є такою.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що позивач не довела безпорадний стан ОСОБА_9, який помер в 62 роки і не мав тяжких хвороб, оскільки йому не встановлена інвалідність. За наданими медичними висновками він не мав важких хвороб та не потребував догляду сторонніх осіб після проведеної операції в 2012 році, працював до останніх днів свого життя, що підтвердив свідок.

Суд дав неправильну оцінку доказам щодо проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_7 однією сім'єю і ведення ними спільного господарства.

Не погоджуючись з рішення суду ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволені позову про усунення ОСОБА_10 від спадкування.

Зазначає, що висновки суду щодо відсутності доказів того, що спадкодавець ОСОБА_7 чи позивач зверталися до відповідача з проханням надати допомогу, а остання ухилялася від надання йому допомоги, не відповідають фактичним обставинам справи. Суд не звернув уваги на докази, які свідчать про можливість відповідача надавати допомогу своєму брату. Сама відповідач таких доказів не надала суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про смерть, виданого 13.10.2014 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року в результаті лівобічної плевропневмонії.

Відповідач ОСОБА_2 є рідною сестрою ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвами про їх народження.

Згідно свідоцтва про право власності від 13.01.2009 року ОСОБА_7 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1.

За заявою ОСОБА_2 від 11.11 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 заведена спадкова справа №25/2014 щодо майна померлого ОСОБА_7 Інших спадкоємців не встановлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції підставно виходив з їх законності та обґрунтованості.

Судом встановлено і не спростовано ОСОБА_2, що ОСОБА_7 протягом останніх 20 років життя в шлюбі не перебував. Згідно медичної документації ОСОБА_7 мав ряд хвороб.

Не спростовано ОСОБА_2 і те, що останні 15 років до смерті ОСОБА_7 ОСОБА_4 проживала з ним однією сім'єю, вела спільне господарство і не перебувала в іншому шлюбі.

Допитані судом свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 - сусіди ОСОБА_7 показали, що ОСОБА_4 проживала в квартирі з ОСОБА_7 до дня його смерті однією сім'єю більше 15 років. Вони вважали їх чоловіком та дружиною і це не викликало в них сумнівів. ОСОБА_4 доглядала його, лікувала його, вони завжди були разом. Свідок ОСОБА_13, медична сестра, показала, що часто на прохання позивача приходила до ОСОБА_7, робила йому уколи, міряла тиск. Останній говорив їй, що якби не ОСОБА_4, то він вже помер би.

Суд дав оцінку показам усіх свідків і підставно зробив висновок, що відповідач не надала доказів на їх спростування, зазначивши у своєму рішенні, що факт проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_4 підтвердила й свідок ОСОБА_14, яка є сусідкою ОСОБА_2 Свідок показала лише додатково, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 вживали спиртні напої, жили погано та ОСОБА_7 допомагала відповідач. При цьому свідок ніколи не була в їх квартирі і їй нічого конкретно не відомо про їх взаємини.

Визнаючи позивача таким, що був у безпорадному стані, суд виходи з показів свідків, медичних документів з яких вбачається, що він мав ряд хвороб (катаракта, двостороння пахова грижа, епілептичні напади), що потребувало надання допомоги, догляду, які йому надавала ОСОБА_4

Наведене свідчить про те, що суд повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи щодо вимог ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємицею та права на спадкування нарівні з ОСОБА_2 і дав їм належну правову оцінку.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом, а позивач не є таким спадкоємцем, оскільки судом визнано ОСОБА_4 спадкоємицею четвертої черги за законом.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_4 в задоволені позову про усунення ОСОБА_2 від спадщини, яка не надала суду допустимих та переконливих доказів того, що ОСОБА_7 або сама ОСОБА_4 просили в неї про допомогу, а остання відмовлялась надавати таку допомогу.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Апеляційні скарги містять всі ті доводи, які були предметом судового дослідження.

У колегії суддів відсутні підстави для переоцінки доказів.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: