АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-Ц-6459/11р. Головуючий 1-ї інстанції - Фанда О.А.
Категорія : договірні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Даниленка В.М., Малінської С.М.

при секретарі - Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2011

року

по справі за позовом ОСОБА_1 до іноземного підприємства „Есшія" про визнання договору недійсним, зобов'язання видати трудову книжку, належно оформлену після звільнення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що у вересні - жовтні 2007 року до підприємства не надійшли гроші за товар, реалізацією якого він займався. Його змусили підписати чисті листи паперу, на яких в наступному з'явився договір позики від 29 жовтня 2007 року на суму 200000 грн.

Зазначав, що він ні коли не подавав заяви про надання йому позики у розмірі 200000 грн., не укладав та не підписував з ІП „Еолія" договір позики від 29 жовтня 2007 року та не отримував гроші.

В договорі позики від 29 жовтня 2007 року відсутні відомості про підстави надання позики та її мету.

У видатковому касовому ордері № 52 від 29 жовтня 2007 року, який начебто підтверджує видачу йому позики в сумі 200000 грн. присутні явні ознаки підробки: в одній ксерокопії касового ордеру був відсутній номер кореспондуючого рахунку, а в другій ксерокопії вже з'Явився номер кореспондуючого рахунку № 3783.

Крім того, відповідач згідно фінансових документів мав значну заборгованість перед бюджетом та по виплаті заробітної плати, тобто грошових коштів для видачі позики не мав.

1 травня 2009 року позивача було звільнено з підприємства, однак в порушення ст.. 47 КЗпП України при звільненні йому не було видано належним чином оформлену трудову книжку, яка до теперішнього часу знаходиться у відповідача.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просив визнати договір позики недійсним та зобов'язати відповідача повернути йому належним чином оформлену трудову книжку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що вказане рішення було постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В наданих суду апеляційної інстанції запереченнях відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, вказала, що судом першої інстанції рішення було ухвалено з дотриманням вимог діючого законодавства і підстав для скасування рішення не має.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що позивачем був не правильно обраний спосіб захисту свого права і що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження визнання недійсною угоди.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всеобічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справи.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із договорів та правочинів.

Законодавством передбачено, що правочин у передбаченому законом порядку може бути визнаний недійсним.

Тому при визнанні угоди недійсною повністю чи частково, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та відповідачем 29 жовтня 2007 року був укладений договір, відповідно до якого, ОСОБА_1 було отримано грошові кошти у сумі 200000 грн.

Вказана сума була стягнута з ОСОБА_1 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 3 червня 2010 року. Вказане рішення було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2010 року та ухвалою Верховного Суду України від 15 грудня 2010 року.

Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справи, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи за позовом ТОВ „Еолія" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором у сумі 200000 грн. також розглядалося питання щодо недійсності вказаного договору у зв"язку з тим, що ОСОБА_1 не отримував зазначені кошти і судом була надана оцінка вказаним фактам.

Звертаючись до суду, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач, відповідно до ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в судове засідання і районного суду, ні суду апеляційної інстанції не були надані письмові докази н підтвердження факту того, він не отримував позику від ТОВ „Еолія" у розмірі 200000 грг Тому судова колегія вважає, що висновки районного суду стосовно того, щ відсутні підстави для визнання договору недійсним є обґрунтованими.

Також судова колегія погоджується з висновками районного суду щодо відмови зобов"язанні відповідача повернути трудову книжку, належно оформлену після звільнення.

Відповідно до ст. 47, 48 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був звільнений з займаної посади менеджера за власним бажанням 1 травня 2009 року. Згідно „Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", трудову книжку власник або уповноважений ним орган повинен був видати позивачу 1 травня 2009 року ( в останні день роботи) або 4 травня 2009 року ( в перший робочий день після вихідних), але позивач для отримання трудової книжки не З'ЯВИВСЯ, письмові повідомлення про необхідність з'явитися на підприємство для отримання трудової книжки залишені без відповіді, заяву про можливість направити трудову книжку поштою, позивач не надав, тому судова колегія вважає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідача для отримання належно оформленої трудової книжки.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду в районному суді і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України, тобто з урахуванням належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв'Язку доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом/двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Г оловуючий

Судді