Справа № 724/604/15-ц
Провадження № 2/724/450/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року Хотинський районний суду Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Руснака А.І.

при секретарі: Трофа М.В.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотині Чернівецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поновлення строку позовної давності, про встановлення факту постійного проживання однією сімєю з відповідачем та визнання майна спільною сумісною власністю та права власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями, -

В С Т А Н О В И В:

15 квітня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до ОСОБА_5 про поновлення строку позовної давності, про встановлення факту постійного проживання однією сімєю з відповідачем та визнання майна спільною власністю та права власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями, в якій посилається на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 1990 року. Від цього шлюбу у них є дочка -ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. З відповідачем вони проживали та були зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2. Вона з відповідачем виїхали на заробітки за кордон, через деякий час відповідач повернувся, а вона продовжувала працювати за кордоном. Працюючи тривалий час за кордоном вони заощадили значні кошти 17000 Евро, та на які вони мали намір придбати житловий будинок в с. Белелуя Снятинського району Івано-Франківської області. ОСОБА_5 придбав житловий будинок по вул. Головна, 63 в с.Недобоівці Хотинського району Чернівецької області у 2006 році під час їхнього спільного проживання. У 2008 році вона захворіла на важку хворобу онкологічне захворювання в Італії і в 2008 р. та 2011 р. була прооперована та отримувала курси хіміотерапії. З відповідачем вони продовжували спільно проживати і про те, що без її відома та у її відсутність відповідач в Хотинському районному суді розірвав із нею шлюб їй відомо не було. Тільки у січні 2010 року відповідач повідомив її про те, що він розірвав шлюб по тій причині, що вона проживала в Італії, а він на Україні, однак не хотів їй нічого про це говорити, так як в їхніх стосунках нічого не помінялось, та вирішив повторно зареєструвати із нею шлюб, 13 січня 2010 року шлюб між ними було зареєстровано і фактично постійно вони проживали однією сім'єю і не припиняли спільного проживання. У 2013 році коли вона приїхала в черговий раз на Україну, то ОСОБА_5 в будинок по вул. Головна, 63 в с. Недобоївці не впустив і заявив, що даний житловий будинок є його особистою власністю. Як стало їй відомо, відповідач 11 серпня 2006 року розірвав із нею шлюб, через два з половиною місяці після розірвання шлюбу відповідач придбав житловий будинок по вул. Головна, 63 в с. Недобоївці Хотинського району. Зазначає, що у відповідності до ст. 74 Сімейного кодексу України якщо чоловік і жінка проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, а тому вважає, що житловий будинок по вул. Головна, 63 в с. Недобоївці, який придбаний ОСОБА_5 через два місяці після розірвання шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, так як на час його придбання вони не припиняли спільного проживання, що підтверджується повторною реєстрацією шлюбу, актом Белелуйської сільської ради. Через важку хворобу вона знаходилась на лікуванні в Італії, а тому їй не було відомо,що відповідач розірвав шлюб і в цей час прибав будинок. Просить суд поновити строк позовної давності та винести рішення, яким житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Головна, 63 в с. Недобоївці Хотинського району визнати їхньою спільною сумісною власністю та визнати за нею право власності на ? частку вказаного житлового будинку з господарськими будівлями.

Позивач ОСОБА_1 та її представники в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, зазначили, що в 2005 році до неї в Італію приїхав її чоловік ОСОБА_5, який проживав там 4 місяці, після чого повернувся в Україну, щоб купити для них будинок за спільні кошти, які вона йому надала. Разом із її родичами проживав з 2005 року по 2010 рік у с. Белелуй Снятинського району, час від часу приїжджав в с. Недобоївці Хотинського району. Повторно шлюб зареєстрували в 2010 році, після чого проживали в новому будинку в с. Недобоївці. В 12 місяці 2010 року по 04.02.2011 року перебувала в Україні, приїхала в свій новий будинок в с. Недобоївці, однак її в будинок не впустили, оскільки ОСОБА_5 проживав із іншої жінкою. Про те, що житловий будинок був придбаний саме в період часу коли шлюб було розірвано в 2006 році вона дізналася тільки в 2013 році. Просить поновити строк позовної давності, оскільки за цей період лікувалася.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила, житловий будинок був придбаний після розірвання шлюбу із ОСОБА_1, не заперечувала той факт, що із 2006 року по 2010 рік її довіритель ОСОБА_5 неодноразово приїжджав в Італію до ОСОБА_1, однак враховуючи, що ОСОБА_1 було пропущено строк звернення до суду, просить застосувати ч.4 ст. 267 ЦК України, та відмовити у позові.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 підтвердили, що відповідач ОСОБА_5 в період часу із 2005 по 2010 рік більше часу проживав в сестри позивачки в с. Белелуй Снятинського району, гроші на купівлю будинку в с. Недобоївці Хотинського району надала ОСОБА_1, в ОСОБА_5 була також і своя частина коштів. Знають, що шлюбні відносини із ОСОБА_1 не припинялися до кінця 2010 року.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що відповідач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, його дружина з ним не проживала, оскільки він її рідко бачив, знає, що дочка відповідача жила в с. Белелуя, куди ОСОБА_5 часто навідувався. В 2011 р. у відповідача зявилась інша жінка, знає зі слів ОСОБА_5, що будинок останній купив за свої кошти.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що знає відповідача давно, з позивачкою вони часто розходились, а саму її практично не бачив, знає, що ОСОБА_5 купив будинок за власні кошти.

Вислухавши пояснення сторін та представників, пояснення свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Норма ч. 5 ст. 267 ЦК України припускає можливість визнання судом поважними певних причин пропуску позовної давності, однак не містить переліку таких причин. Виходячи з загальних засад цивільного законодавства та судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об'єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії строку позовної давності.

Можливість захисту порушеного права пов'язується із наявністю в особи поважних причин пропущення строку. Підстави, за якими суд визнає ту чи іншу причину поважною, є різними та можуть стосуватися особистого стану особи (тяжка хвороба, безпорадний стан, неписьменність, перебування позивача або відповідача у тривалому відрядженні, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном), необізнаність особи щодо місця перебування боржника, протиправних дій інших осіб та ін).

Заявляючи позов про поновлення позовної давності, ОСОБА_1 посилалася на онкологічне захворювання, постійне проживання за кордоном та необізнаність про те, що ОСОБА_5 після розірвання шлюбу із нею придбав житловий будинок.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно хворіє на онкологічне захворювання, часто потребує стаціонарного лікування, лікування здійснювалося у медичних установах України та Італії, за таких обставин, суд вважає, що причини, наведені позивачем, є поважними і строк позовної давності слід поновити.

Судом встановлено, що згідно рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 20.07.2006 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, який зареєстровано 20.03.1990 року за № 5 актового запису в Недобоївській сільській раді розірвано. Рішення набрало законної сили 30.07.2006 року (а.с.6).

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.11.2006 року, відповідач ОСОБА_5 придбав житловий будинок по вул. Головна,63 в с. Недобоївці Хотинського району, загальною площею 51,20 кв.м. (а.с.4 )

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-МИ №081398 відділу реєстрації цивільного стану Хотинського РУЮ, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 повторно зареєстрували шлюб 13.01.2010 року (а.с. 7).

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 3 СК України сім'ю складають особи, як спільно проживають, пов'язані спільним побутом , мають взаємні права та обов'язки.

Для визначення осіб як такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом , мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю, необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, а також наявність усталених відносин.

Отже, законодавець передбачив можливість набуття права власності на майно осіб, які не перебувають у шлюбі, в разі, коли вони проживають однією сім'єю, між ними склалися стабільні відносини, що притаманні подружжю.

Як роз'яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Судом встановлено, що не дивлячись на розірвання шлюбу 20.07.2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, між ними і надалі складалися відносини притаманні подружжю, оскільки й надалі вони проживали однією сім'єю, хоча й в різних місцях, вели спільно господарство, що вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов від 14.02.2014 року. Крім того, згідно свідоцтва про шлюб серії І-МИ №081398 відділу реєстрації цивільного стану Хотинського РУЮ, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 повторно зареєстрували шлюб 13.01.2010 року. Судом також встановлено, та підтверджено свідками в судовому засіданні, що більшу частину коштів на будинок дала саме позивач ОСОБА_1. Вказаний факт стверджує про те, що вказаний житловий будинок був придбаний саме в інтересах їхньої сім'ї, а також те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 вели спільно бюджет, що також в судовому засіданні ствердили свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12

Суд не бере до уваги покази інших свідків, оскільки останнім не було достовірно відомо за які кошти ОСОБА_5 придбав будинок, та по якій причині виїжджав в с. Белелуй Снятинського району та чи підтримував подружні відносини із ОСОБА_1

Таким чином, суд приходить до висновку, що на час придбання вказаного вище майна сторони проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство.

Придбання майна підтверджено відповідними доказами, які суд вважає достатніми і достовірними.

Відповідно до ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 370 ч. 1. ч. 2 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно ч. 2 ст. 372 цього Кодексу у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до роз'яснень, що надані судам у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60-74 Сімейного кодексу України).

Виходячи з наявного конфлікту майнових інтересів, що викликано придбанням спірного майна в період незареєстрованих, але фактичних шлюбних відносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати у розмірі 487,20 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 61, 70, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст. 328, 355, 370, 372 Цивільного кодексу України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, ст.ст. 4, 10, 57-61,88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поновлення строку позовної давності, про встановлення факту постійного проживання однією сімєю з відповідачем та визнання майна спільною сумісною власністю та права власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями - задовольнити.

Визнати житловий будинок, житловою площею 39,90 кв.м., загальною площею 51,20 кв.м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться по вул. Головній, 63 в с. Недобоївці Хотинського району Чернівецької області спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку житлового будинку житловою площею 39,90 кв.м., загальною площею 51,20 кв.м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться по вул. Головній, 63 в с. Недобоївці Хотинського району Чернівецької області.

Стягнути з відповідача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, жительки вул.. Кобилиці, 16, с. Недобоївці Хотинського району Чернівецької області понесений нею судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Хотинський районний суд терміном десять днів з дня його проголошення, а особами, які не були в судовому засіданні в той же термін і в цьому ж порядку з дня отримання ними копії рішення суду.

Суддя: А.І.Руснак