АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий1інст Доповідач-
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської облас складі:

Головуючого судді - Швецової Л.А. суддів - Малійської С.М., Даниленка В.М., при секретарі - Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київського району м. Харкова на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2010 року за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Київської районі ради м. Харкова, третя особа ОСОБА_2 про визнання прг власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2008 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею пра власності на нежитлову будівлю літ «А-1» загальною площею 26,9 кв.м., розташовану АДРЕСА_1, в обґрунтування позову вказала, що у серпні 20 року нею за власні кошти була побудована нежитлова будівля по АДРЕСА_1 на якій розташована зведена нежитлова будівля знаходиться користуванні у ОСОБА_2 згідно рішення Харківської міської ради від 2004 року, > ка да свою згоду на його будівництво. Роботи було виконано без розробки проекту та отримані відповідного дозволу на початок будівельних робіт. Будівництво проведено з додержанні будівельних та санітарних норм і норм у зв»язку з чим було видано технічний паспорт К «ХМБТІ». У зв»язку з тим, що відповідач відмовляється видати правовстановлюю1 документи на новостворене майно, позивач була змушена звернутися з до суду вищезазначеним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2010 року позові вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинн збудовану нежитлову будівлю літ „А-1" загальною площею 26,9 кв.м., розташовану по ву: АДРЕСА_1. Зобов'язано виконавчий комітет Київської районні ради м. Харкова видати розпорядження про видачу свідоцтва на право власності та всі необхідних документів, пов'Язаних з видачею свідоцтва на право власності на ім"я ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ «А-1» " загальною площею 26,9 кв.м., розташовану по вуї АДРЕСА_1.

На вказане рішення заступником прокурора Київського району м. Харкова бул подана апеляційна скарга, в якій він просить рішення суду скасувати та постановити нов про відмову у задоволенні позову, оскільки судом були порушені норми матеріальноп права, а саме при ухваленні рішення у позивача були відсутні правовстановлюючі документи на володіння та користування земельною ділянкою та не надано доказів щодс введення об»єкта нерухомості в експлуатацію.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що іпеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд виходив з того, що збудовані споруди, на підставі технічного висновку можуть експлуатуватися, і тому визнав за ОСОБА_1 право власності на новостворене нерухоме майно.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми матеріального права і тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п.п. З і 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове про відмову в задоволенні позову із наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Судовим розглядом встановлено, що у серпні 2004 року позивачем була побудована нежитлова будівля по АДРЕСА_1. Земельна ділянка, на якій розташована зведена нежитлова будівля знаходилася у користуванні у ОСОБА_2 згідно рішення Харківської міської ради від 2004 року, яка дала свою згоду на його будівництво. Роботи було виконано без розробки проекту та отримання відповідного дозволу на початок будівельних робіт. Будівництво проведено з додержанням будівельних та санітарних норм і норм у зв»язку з чим було видано технічний паспорт КП «ХМБТІ»

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм чи правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України)

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( ч. З ст. 376 ЦК); за особою власником ( користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за . аконом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Апеляційним судом при розгляді справи було з"ясовано, що позивачем в судове засідання суду першої інстанції не було надано документів, на підставі яких можливо б було встановити правовий статус земельної ділянки на якій здійснено будівництво, а також не надано доказів належності земельної ділянки позивачу.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що районним судом необгрунтовано було задоволено позовні вимоги щодо визнання права власності на нежитлову будівлю.

Крім цього, відповідно до ст. ЗО Закону України „ Про планування і забудову територій, ст. 18 Закону України „ Про основи містобудування" будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівьицтвом об"єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-техничного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Встановивши, що нежитлова будівля до експлуатації не прийнята, у встановленому законом порядку не зареєстрована, земельна ділянка під забудоване нерухоме майно у встановленому порядку у власність не передавалась, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права і власності на нежитлову будівлю - кіоск.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності задоволенню не підлягають.

Крім того, судова колегія приходить до висновку, що прохання в апеляційній скарзі зобов"язати ОСОБА_1 привести у придатний для використання стан самовільно зайняту

земельну ділянку та повернути її за належністю Харківській міській раді задоволенню не

підлягає, оскільки виходить за межі позовних вимог. Апелянт не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про захист порушених прав.

Керуючись ст.ст. 301,302, п.п.З і 4 ст. 309, 312,313,317 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київського району м. Харкова задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2010 року скасувати. В задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді