Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Дем'яносова М.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 лютого 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 лютого 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 25 650 доларів США зі сплатою 11,5 % річних, з кінцевим терміном повернення до 14 лютого 2017 року. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 15 лютого 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки. 30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Укрпромбанк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань останнього на користь позивача, внаслідок чого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги щодо повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним та забезпечувальним договором до боржника ОСОБА_3 Станом на 05 серпня 2014 року заборгованість відповідача по кредитному договору склала 310 820,87 грн. З урахуванням викладеного, позивач просив суд позов задовольнити.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який забороняє звертати стягнення на спірний предмет іпотеки, і наявні всі умови для його застосування.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 15 лютого 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 25 650 доларів США зі сплатою 11,5 % річних, з кінцевим терміном повернення до 14 лютого 2017 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору, 15 лютого 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Укрпромбанк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань останнього на користь позивача, внаслідок чого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги щодо повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитним та забезпечувальним договором до боржника ОСОБА_3

Станом на 05 серпня 2014 року заборгованість відповідача по кредитному договору склала 310 820,87 грн.

Пред'являючи позов, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку відповідач, не зважаючи на вимоги, не погасив, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами 1 та 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Суди дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон).

Відповідно до п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Відтак, установлений зазначеним вище Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії вказаного Закону не підлягає виконанню, проте цей Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Вказаний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України № 6-57цс15 від 27 травня 2015 року та № 6-781цс15 від 01 липня 2015 року, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Вирішуючи спір, суди всупереч вимогам статей 213, 303, ЦПК України на вказане уваги не звернули та не врахували, що даний Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів та фактично ухилилися від вирішення спору по суті.

Викладене свідчить, що при вирішені спору судами неповно встановлено фактичні обставин справи, не надано юридичної оцінки доказам, відповідно до них неповно визначено правовідносини, що виникли між сторонами, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 08 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська