АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія : земельні Доповідач - ШвецоваЛ.А.
УХВАЛА ІМЕНЕМУКРАЇНИ

29 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Малінської С.М., Піддубного Р.М.

при секретарі - Колісник Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво ,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2011 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу він є власником земельних ділянок НОМЕР_1 і НОМЕР_2 що знаходяться в садівничому товаристві «50 років Жовтня» по АДРЕСА_1. У 2010 році на вказаних ділянках ним за власні кошти було побудовано двоповерховий житловий будинок, який відповідно до висновку спеціаліста відповідає будівельним нормам. Тому, на його думку, у відповідності до вимог ст. ст. 331.386 ЦК України він набув на вказаний будинок право власності, проте, комунальне підприємство «Харківське бюро технічної інвентаризації» відмовляється вносити відповідні зміни до реєстру речових прав на нерухоме майно, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів у нього на зазначений будинок.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 та присвоїти йому поштову адресу будівлі.

Представник відповідача проти позову заперечував посилаючись на його безпідставність та на те, що вказаний житловий будинок було побудовано з порушенням норм земельного законодавства, просив відмовити в його задоволенні.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 липня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін по справі, що з'явилися, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, не знаходить підстав для її задоволення.

Згідно ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо установить, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що позивачем в судове засідання не було надано доказів в обгрунтування належності позивачу земельної ділянки для будівництва житлового будинку, на якій були збудовані самочинні будівлі та відсутні докази щодо неможливості введення будівлі в експлуатацію відповідно до вимог закону.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 13 травня 2010 року він є власником земельних ділянок НОМЕР_1 і НОМЕР_2, що знаходяться в садівничому товаристві «50 років Жовтня» по АДРЕСА_1. В казані земельні ділянки були виділені та використовувалися для садівництва.

Відповідно висновку Приватного науково- виробничого підприємства „Вабсервіс" самовільно зведений житловий будинок літ „А-2" з гаражем збудовані без порушеннь норм та правил забудови.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм чи правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України)

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( ч. З ст. 376 ЦК); за особою власником ( користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб ( ч. 5 ст. 376 ЦК ).

Судом першої інстанції при розгляді справи було з'ясовано, що позивачем в судове засідання не було надано документів, на підставі яких можливо б було встановити що у передбаченому законом порядку було змінено правовий статус землі, а саме що вказана земельна ділянка виділена не під садівництво, а під будівництво житлового будинку.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що районним судом було обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог стосовно визнання права власності на самочинне будівництво.

Крім цього, відповідно до ст. ЗО Закону України „ Про планування і забудову територій, ст.. 18 Закону України „ Про основи містобудування" будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об"єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-техничного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Крім того, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду, і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦГ1К України, тобто з урахуванням належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв'язку доказів у їх сукупності.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308. и. 2 ч. 1 ст. 312, ст. ст. 313-315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 липня 2011 року року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя -

Судді -