1Справа № 335/8274/15-ц 2/335/2009/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20серпня 2015 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення про передання у власність земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

20.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним позовом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі встановлено наступне.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Статтями 110, 114 ЦПК України передбачена підсудність справ за вибором позивача та виключна підсудність, де передбачено перелік певних категорій справ, за якими сам позивач вибирає територіально суд, але лише той, який передбачено за цією нормою.

Правила виключної підсудності забороняють застосування при пред'явленні позову норм інших видів підсудності -загальної, альтернативної, договірної і підсудності пов'язаних між собою вимог. У разі конкуренції правил підсудності, повинні застосовуватися правила виключної підсудності.

Цивільно-процесуальне законодавство за деякими категоріями справ на підставі специфіки предмету спору встановлює виключну підсудність, за якою тільки один конкретний суд серед інших може розглядати таку категорію справ.

В пункті 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 20.03.2008р. "Щодо застосування ч.1 ст.114 ЦПК України", правила виключної підсудності, визначені ч.1 ст.114 ЦПК України стосуються позовів щодо будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно, а також речових (майнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачає, що у випадках, коли вимоги пов'язуються з визнанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов'язково застосовують правила про виключну підсудність (ст. 114 ЦПК).

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить:а) розпорядження землями територіальних громад;б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу;в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст;д) організація землеустрою;е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства;ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства;з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу;и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом;і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок;ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст;й) вирішення земельних спорів;к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

При цьому, як випливає зі змісту зазначеної статті, міська рада має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Таким чином, під час прийняття рішення про надання у власність земельної ділянки міська рада діяла як власник землі, отже є рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися землею.

Відповідно до положень ст. ст. 2, 3, 124, 152 ЗК України захист прав субєктів земельних відносин: громадян, юридичних осіб на земельні ділянки органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади здійснюється шляхом визнання прав, визнання угод недійсними, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Оскаржуваним незаконним, як вважає позивач, рішенням передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку по вул..Ульянова, 52 у м. Запоріжжя без визначення та відновлення меж земельних ділянок, без погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами (яким є позивач) отже виник спір стосовно земельної ділянки у м.Запоріжжі по вул.. Ульянова, 52, що територіально не відноситься до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, такий спір відповідно до ст.114 ЦПК України повинен розглядатися судом за місцем знаходження нерухомого майна у Ленінському районі м. Запоріжжя, а тому у Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя не має підстав для відкриття провадження по справі та за таких обставин справа не підсудна цьому суду і позовна заява підлягає поверненню на підставі ч.3 п.4 ст.121 ЦПК України

Відповідно до ч.3 п.4 ст. 121 ЦПК України заява повертається коли справа не підсудна цьому суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи, що цивільний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу для подання до належного суду, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір.

Керуючись ст.115, абз.4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення про передання у власність земельної ділянки, повернути позивачу для подання до належного суду.

Роз'яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до належного суду за підсудністю.

Повернути ОСОБА_1, м. Запоріжжя вул. Ульянова, 54 сплачений 17.08.2015 року згідно платіжного доручення № 4321 судовий збір у розмірі 243,60 (двісті сорок три грн. 60 коп) .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ю.В. Апаллонова