АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Івченко О.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Об'єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Об'єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства «Об'єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» на її користь 11680, 05 грн., з яких 7743, 08 грн. заборгованість по заробітній платі станом на 03.02.2015 р., 3585, 78 грн. додатково нарахована заборгованість за 18 днів з 04.02.2015 р. до 27.02.2015 р., 351, 19 грн. компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, здійснення судом розрахунку суми заборгованості по заробітній платі станом на день ухвалення рішення. Порзов обґрунтовано тим, що позивач з 23.06.2014 р. по 17.01.2015 р. працювала у відповідача провідним спеціалістом з діловодства відділу кадрів, виконувала поручену їй роботу, однак відповідач при її звільненні з роботи належні їй гроші по зарплаті не виплатив з невідомих причин. На її вимогу до відповідача 23.01.2015 р. про виплату належних їй коштів, заборгованість по заробітній платі не була виплачена, натомість надана довідка від 11.02.2015 р., де зафіксована заборгованість в розмірі 7743, 08 грн. Станом на 27.02.2015 р. загальна сума заборгованості по заробітній платі становить 11328, 86 грн. (з врахуванням додатково нарахованої заборгованості за ці дні з 04.02.2015 р. по 27.02.2015 р. в 3585, 78 грн.), виходячи з 18 днів прострочення виплати. З врахуванням індексу інфляції відповідач повинен також виплатити компенсацію на несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 351, 19 грн. З

Унікальний номер справи: 759/3200/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7608/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Морозов М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
урахуванням уточнення позовних вимог, позивач їх зменшила, і просила стягнути з відповідача на користь позивача додатково нараховану заборгованість за 49 робочих днів прострочення виплати заробітної плати з 04 лютого 2015 р. по 15 квітня 2015 р. у відповідності до ст.ст. 116, 117 КЗпП України, мотивуючи тим, що станом на 15 квітня 2015 р. позивачу була виплачена заборгована заробітна плата.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Об'єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Об'єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку по заробітній платі за період з 04 лютого 2015 р. по 15 квітня 2015 р. в сумі 7553 гривні 84 копійки. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства «Об'єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» () на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням, Державне підприємство «Об'єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема не взято до уваги обставину - відповідач належить до державної форми власності, його фінансування здійснюється за рахунок державного бюджету, відповідно затримка з фінансуванням не дозволяє підприємству розраховуватися за своїми зобов'язаннями, у тому числі по виплаті заробітної плати.

Посилається, що з 01 січня 2015 року фінансування проектів ліквідації здійснювалося виключно за рахунок коштів місцевих бюджетів, тому відповідачу не було встановлено бюджетні асигнування.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з Державним підприємством «Об'єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» з 23.06.2014 р. по 17.01.2015 р., де працювала провідним спеціалістом з діловодства відділу кадрів. Належні їй суми по заробітній платі не були виплачені в день звільнення 17.01.2015 р., а остаточно лише 15.04.2015 р., що становило 7743, 08 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у несвоєчасній виплаті грошових коштів по заробітній платі при звільненні позивача з роботи є вина відповідача, тому на користь позивача з останнього підлягає стягненню середній заробіток за затримку у виплаті заробітної плати відповідно до ст.ст.116,117 КЗпП України.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів вважає обґрунтованим такий висновок суду першої інстанції та зазначає наступне.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офійного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України прийшов до висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

З огляду на вказане, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачу була нарахована заробітна плата за повністю відпрацьовані два останні місяці перед звільненням: листопад 2014 р. 5254, 32 грн., грудень 2014 р. 4149, 27 грн., тоді її середньоденний заробіток складає 154 грн. 16 коп. ((5254, 32 грн. + 4149, 27 грн.): 61 р. дн.). Подавач позову просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку не з дати звільнення з роботи, а з 04 лютого 2015 р., що є його правом, і суд в даному випадку не може вийти за межі та об'єм позовних вимог. Кількість прострочених робочих днів до повного розрахунку-15.04.2015 р. дорівнює 49. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 7553 грн. 84 коп.(49 р. дн. х 154 грн. 16 коп.). Тому сума, що підлягає стягненню з відповідача за затримку у виплаті заробітної плати, складає 7553 грн. 84 коп.

Також вірним є, відповідно до ст.88 ЦПК України, стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

При цьому колегія суддів відносно доводів апеляційної скарги зазначає, що вони не знайшли підтвердження матеріалами справи, є необгрунтовані та не доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Об'єднана Компанія «Укрвуглереструктуризація» - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: