Справа № 211/4141/14-ц
Провадження № 2/211/160/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 серпня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Н. О. Сарат,

при секретарі: Зоріній С.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа ЖБК "Автомобіліст2" про визнання права власності на нерухоме майно та про визнання та про визнання дійсним усного договору обміну майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, а також з позовом, який було об'єднано з первісним, в обгрунутвання яких зазначив, що в кінці 2001 року у нього відбулась усна домовленість з подружжям ОСОБА_4 (на день розгляду справи ОСОБА_4) - ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про обмін легкового автомобіля "Фольксваген Пасат", 1989 року випуску на житлову квартиру АДРЕСА_1. Виконуючи свої обов'язки за усним договором він надав генеральну довіреність на право користування та продажу автомобіля на ім'я ОСОБА_6, а потім 29.11.2001 року шляхом укладення договору купівлі-продажу переоформив автомобіль на ОСОБА_4. Подружжя ОСОБА_4 також на виконання обов'язків, зареєстрували позивача у квартирі, залишивши її в повному його розпорядженні.

Своєчасно право власності на квартиру оформлено належним чином не було, оскільки він повністю довіряв подружжю ОСОБА_4. В квартирі він проживав та проживає по цей час, за колишніх власників сплатив їх борг за комунальні послуги 5000 гривень. Згідно протоколу загальних зборів членів кооперативу №7 від 15 травня 2008 року він прийнятий членом кооперативу.

Тому просить визнати за ним право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

А також просить визнати дійсним усний договір обміну легкового автомобіля "Фольксваген пасат" державний номер НОМЕР_1, 1989 року випуску, який належав йому на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснив, що в 2001 році родина ОСОБА_4 звернулась до нього з проханням здійснити обмін автомобіля на належну їм квартиру, про що усно домовились. В кооперативі за їх заявою його було зареєстровано, та він став членом кооперативу. У ОСОБА_4 документи на квартиру були відсутні. Він спочатку на автомобіль видав довіреність, а потім оформили договір купівлі-продажу. Документи на квартиру на ім'я відповідача вони оформили вже пізніше, за що він сплатив власні кошти, однак після цього остання відмовилась виконувати свої обов'язки. він в квартирі проживає 15 років, сплатив за неї борги, в квартирі зробив ремонт. Тому просить його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача позови підтримав, та просив задовольнити, з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, надав письмові заперечення, суду пояснив, що договір обміну повинен укладатися нотаріально. Автомобіль відповідачем було придбано на підставі договору купівлі-продажу, а не обміну. Позивач звернувся до відповідача з проханням надати можливість пожити в квартирі та зареєструвати його там, однак жодного договору обміну укладено не було. Крім того, на момент 2001 року було відсутнє право власності на квартиру, а отримане було лише у 2007 році. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи ЖБК "Автомобіліст2" у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив позовні вимоги задовольнити.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що з 2000 року вона була головою кооперативу ЖБК "Автомобіліст 2". ОСОБА_4 та її чоловік по договору з ОСОБА_1 переоформили квартиру на автомобіль. Але автомобіль був оформлений, а квартира ні. ОСОБА_1 в квартирі прописався, а ОСОБА_4 виписались. Вона та бухгалтер кооперативу приїздили до ОСОБА_4 на роботу, з приводу боргів за квартиру, щоб вона їх виплатила, однак ОСОБА_4 сказала, що квартира ОСОБА_1, тому всі питання до нього. ОСОБА_1 дисциплінований член кооперативу. Вважає, що власник квартири саме ОСОБА_1. Квартира не була у власності, право власності на квартиру з 2007 року у ОСОБА_4, а до цього вона була наймачем квартири. В її присутності договори не укладалися.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що знайомий з ОСОБА_1 понад 20 років, спільно займалися підприємницькою діяльністю. В 2000 році ОСОБА_1 з Германії пригнав автомобіль Фольксваген пасат. До нього звернулись ОСОБА_4 з проханням обміняти автомобіль на квартиру. Вони приходили в офіс, що знаходився по пр. Гагаріна,75. ОСОБА_1 погодився, дав довіреність на автомобіль, а вони прописали ОСОБА_1 у квартирі. він проводив там ремонтні роботи, йому допомагали, й він особисто. А коли він попросив оформити квартиру, то йому відмовили. Договір обміну був десь у 2001 році. Ринкова ціна автомобіля була близько 6 тис. доларів, а квартири близько 4- 4,5 тис. доларів. Він був присутнім тільки при розмовах. документи на квартиру не бачив.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст. 153 ЦК України ( в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч.1 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року).

На підставі ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст.49 ЗУ «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Однак, як встановлено у судовому засіданні, підтверджено сторонами по справі та свідками договір міни письмово не укладався, та нотаріально не посвідчувався. А у відповідності до вимог ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Як видно з наданих суду документів автомобіль фольксваген пасат, 1989 року випуску держ. знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2, 29.11.2001, зареєстрований на підставі довідки-рахунок МОЛ349547 за ОСОБА_4 (а.с.99), тобто жодним чином не ведеться про договір міни.

Крім того, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_4 на праві приватної власності з 27.03.2007 року (а.с.104), на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 28.12.2004 (а.с.105). Тобто станом на 2001 рік у ОСОБА_4 взагалі було відсутнє право власності на спірну квартиру. А також відсутні докази посилання позивача на те, що відповідач ухилялась від нотаріального оформлення угоди.

Позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки доказів в підтвердження факту укладення договору міни не надано, а тому й відсутні й підстави про визнання права власності на квартиру.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження підстав позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.220, 382,334,392 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа ЖБК "Автомобіліст2" про визнання права власності на нерухоме майно та про визнання дійсним усного договору обміну майна - відмовити повністю. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Сарат Н.О.