Справа № 520/9511/15-ц
Провадження № 2/520/4240/15
Рішення

іменем України

21 вересня 2015року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Сукач П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка в цілому складається з двох житлових кімнат загальною площею 50,5 кв.м., корисною 48,8 кв.м., житловою 27,0 кв.м., підсобною та в цілому складається з : кімнати 1-а-14,9кв.м., кімнати 2-а-12,1 кв.м., кухні 8,0 кв,м., ванної кімнати 2,6 кв.м., туалету 1,2кв.м., коридору - 9,1 кв.м., вбудовані шафи 0,4 кв.м. та 0,5 кв.м., балкон 1,7 кв.м.

В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що з 27 серпня 1972року по 14 травня 1990року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2, від даного шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей - доньку ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період шлюбу, як зазначає позивачка, їх подружжям було сплачено пайовий внесок в повному обсязі, ОСОБА_3 було прийнято в члени кооперативу ЖКС «Вимпел 12» та ними було отримано квартиру АДРЕСА_2.

Позивачка вказує, що після розірвання шлюбу у 1990 році ОСОБА_3 виписався з вищезазначеної квартири та прописався у малосімейному гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3, та був прийнятий на квартирний облік. Зазначену квартиру ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про приватизацію» отримав у власність.

10 січня 1992року, згідно особистої заяви ОСОБА_2, його було виключено з числа членів ЖБК «Вимпел-12».

Також позивачка зазначає, що 03 квітня 1992року особовий рахунок на квартиру за адресою: АДРЕСА_4, був переоформлений на її ім'я, за рішенням загальних зборів членів ЖБК «Вимпел - 12», та її було прийнято до членів кооперативу.

22 липня 1997року, як вказує позивачка, Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради їй було видано свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру.

Крім того, позивачка зазначає, що 19 червня 1998 року рішенням Київського районного суду м. Одеси на користь ОСОБА_4 з неї було стягнуто 20 500,00грн., та звернено стягнення на її майно, а саме на вищевказану квартиру та ОСОБА_4 було видане реєстраційне .посвідчення, згідно за яким ОСОБА_4 стала власником спірної квартири.

Однак, як вказує позивачка, 10 листопада 1998 року ОСОБА_3 звернувся до голови Одеського обласного суду зі скаргою про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 14 серпня 1998 року про звернення стягнення на майно у вигляді спірної квартири, та на вказану ухвалу прокуратура Одеської області направила протест до презідіуму Одеського обласного суду.

Так, постановою президії Одеського обласного суду від 27 червня 2001 року ухвала Київського районного суду м. Одеси від 14 серпня 1998 року була скасована, а 18 січня 1999року ОСОБА_3 звернувся Київського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ЖСК «Вимпел - 12», ОМБТІ та РОН, УЖКГ виконавчого комітету Одеської міської ради про розподіл паю, визнання недійсним рішення загальних зборів № 1 від 10 січня 1992року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійним рішення №195 від 03.04.1992року та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_5.

14 жовтня 2004року Київським районним судом м. Одеси ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі, а рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.05.2005року свідоцтво № 2734 від 22 липня 1997року про право власності на квартиру в будинку ЖБК «Вимпел - 12» у АДРЕСА_6, на імя ОСОБА_1 було визнано недійсним. Реєстраційне посвідчення №22115.092 від 03 вересня 1998року ОМБТІ видане на ім'я ОСОБА_4 про право власності на квартиру АДРЕСА_7 було визнано недійсним. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7.

У подальшому, ОСОБА_5 зареєстрував своє право власності на частину вищезазначеної квартири.

Також позивачка зазначає, що у 2013році вона в повному обсязі сплатила суму боргу за рішенням Київського районного суду м. Одеси на користь ОСОБА_4

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що правовий статус нерухомого майна, а саме 1/2 частини квартири, за адресою: АДРЕСА_4, не визначений, що порушує законні права та інтереси позивачки, ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідним позовом.

У судове засідання 21.09.2015року ОСОБА_1 не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, від її представника надійшла заява, в якій представник позивачки просив суд розглянути справу за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

У судове засідання 21.09.2015року ОСОБА_2 не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив суд провести судове засідання за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 1972року.

ОСОБА_3 вступив до ЖБК "Вимпел-12", вніс пайовий внесок до ЖБК "Вимпел-12" у розмірі 3600руб, а також до 1992року сплатив пай до ЖБК "Вимпел-12" у розмірі 7175 руб.

У подальшому, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано.

ОСОБА_3 був прописаний та мешкав у малосімейному гуртожитку з донькою, був прийнятий на квартирний облік, а 05 вересня 1997року відповідач з донькою приватизували вказане житло, а у подальшому, згідно договору купівлі-продажу, продали квартиру.

Судовим розглядом також встановлено, що у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 був виписаний з квартири, відповідно до розпорядження начальника ЖЕО Київського району м. Одеси від 13 квітня 1992р. за №54-12к, та рішення виконкому Київського районної ОСОБА_5 народних депутатів від 03 квітня 1992р. за №195, особовий рахунок був переоформлений на ОСОБА_1, а згідно заяви ОСОБА_3 його було виключено з числа членів ЖБК "Вімпел-12".

22 липня 1997р. на ім'я ОСОБА_1 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів було видано свідоцтво про право власності квартиру АДРЕСА_8.

19 червня 1998р. на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_1 утримано 20500 грн., згідно ухвали суду від 14 серпня 1998р. звернуто стягнення на майно ОСОБА_1 у вигляді спірної квартири, а відповідно до ухвали Київського районного суду від 14.08.1998року ОСОБА_4 було видано реєстраційне посвідчення №22115.092 від 03.09.1998року, згідно з яким, ОСОБА_4 є власником спірної квартири.

14 вересня 1998року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою №64 у будинку №144/1 по Люстдорфській дорозі в м. Одесі.

У той же час копія позовної заяви була вручена ОСОБА_3, з якої він дізнався, що ОСОБА_1 стала власником спірної квартири.

10.11.1998року ОСОБА_3 звернувся до голови Одеського обласного суду зі скаргою про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 14.08.1998року про звернення стягнення на майно в вигляді спірної квартири. На вказану ухвалу прокуратура Одеської області направила протест до презідіуму Одеського обласного суду.

Постановою президії Одеського обласного суду від 27 червня 2001року ухвала судді Київського районного суду від 14.08.1998року скасована.

У постанові президії вказано, що ОСОБА_3 надав документи, з яких вбачається, що він є власником квартири №64 у будинку №144/1 по Люстдорфській дорозі в м. Одесі, на підставі виплачених пайових внесків. Пай складає 7175 руб., або 12762 грн., які повністю сплачені у 1992 р.

На вказану постанову президії ОСОБА_4 подала касаційну скаргу до Верховного Суду України, а ухвалою Верховного суду України від 23 листопада 2001року в задоволені касаційній скарги ОСОБА_4 було відмовлено.

Зазначеній обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2005року, яке набрало законної сили, у звязку з чим, в силу ст. 61 ЦПК України, доказування не потребують.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 18 січня 1999року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ЖСК «Вимпел - 12», ОМБТІ та РОН, УЖКГ виконавчого комітету Одеської міської ради про розподіл паю, визнання недійсним рішення загальних зборів № 1 від 10 січня 1992 року, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійним рішення №195 від 03.04.1992року та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_5.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 жовтня 2004 року ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.05.2005року свідоцтво № 2734 про право власності на квартиру від 22 липня 1997року в будинку ЖБК «Вимпел - 12» у АДРЕСА_9, на імя ОСОБА_1 було визнано недійсним, реєстраційне посвідчення №22115.092 від 03 вересня 1998року ОМБТІ видане на ім'я ОСОБА_4 про право власності на квартиру АДРЕСА_7 було визнано недійсним, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7.

Вказане рішення суду є чинним станом на момент розгляду справи судом та встановлює, що квартира АДРЕСА_7, є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у звязку з чим, кожен з них має право на ? частину спірної квартири, а тому, за ОСОБА_3 було визнано право власності на ? частину вказаної квартири.

У подальшому, ОСОБА_5 зареєстрував своє право власності на частину вищезазначеної квартири.

З листа начальника Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 15.07.2013року за №04/6130-1 вбачається, що ОСОБА_1 здійснила повне фактичне виконання вимог виконавчого листа №2-1516/1998 від 19.06.1998року Київського районного суду м. Одеси про стягнення з неї грошової суми на користь ОСОБА_4 у розмірі 20500,00грн.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна від 21.09.2015року за №44177887 вбачається, що ? частина квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_10, зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_2, інша частина вказаної квартири на даний час ні за ким не зареєстрована.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, свідоцтво № 2734 про право власності на квартиру від 22 липня 1997року в будинку ЖБК «Вимпел - 12» у АДРЕСА_9, на імя ОСОБА_1 було визнано недійсним, реєстраційне посвідчення №22115.092 від 03 вересня 1998року ОМБТІ видане на ім'я ОСОБА_4 про право власності на квартиру АДРЕСА_7 було визнано недійсним, а також те, що судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_7, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у звязку з чим, кожен з них має право на ? частину спірної квартири, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ? частину квартиру АДРЕСА_7, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_11, яка в цілому складається з: двох житлових кімнат загальною площею 50,5 кв.м., корисною 48,8 кв.м., житловою 27,0 кв.м., підсобною, та в цілому складається з: кімнати 1-а-14,9кв.м., кімнати 2-а-12,1 кв.м., кухні 8,0 кв,м., ванної кімнати 2,6 кв.м., туалету 1,2кв.м., коридору - 9,1 кв.м., вбудовані шафи 0,4 кв.м. та 0,5 кв.м., балкон 1,7 кв.м.

Рішення суду є підставою для здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на ? частину квартири АДРЕСА_11, яка в цілому складається з: двох житлових кімнат загальною площею 50,5 кв.м., корисною 48,8 кв.м., житловою 27,0 кв.м., підсобною, та в цілому складається з: кімнати 1-а-14,9кв.м., кімнати 2-а-12,1 кв.м., кухні 8,0 кв,м., ванної кімнати 2,6 кв.м., туалету 1,2кв.м., коридору - 9,1 кв.м., вбудовані шафи 0,4 кв.м. та 0,5 кв.м., балкон 1,7 кв.м., згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П. А. Прохоров