АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1324/15 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю сторін - представника апелянта

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки і піклування Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання йому можливості зустрічей зі сином до досягнення ним повноліття у наступні дні:

- один раз на два місяці з 10.00 год. першої суботи поточного місяця до 20.00 год. за нею неділі з можливістю відвідування дитиною місця його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 для передбаченого законом спілкування його батьків (бабусі та дідуся) з онуком, без присутності матері;

- щорічно, в серпні кожного поточного року, здійснювати виїзд з дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на відпочинок або оздоровлення в межах України на 10-15 днів, без присутності матері;

- встановити додаткові щорічні зустрічі з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, під час державних свят з можливістю виїзду по місцю його проживання в м. Житомир без присутності матері в період:

а) з 10.00 год. 30 грудня кожного поточного року до 20.00 07 січня наступного календарного року (новорічні та Різдвяні свята) щорічно;

б) з 10.00 год. 30 квітня до 20.00 год. 03 травня (травневі свята) кожного поточного року щорічно;

в) з 10.00 год. 26 червня до 20.00 год. 29 червня (день Конституції України) кожного поточного року щорічно.

В обґрунтування вимог вказує, що з 02.11.1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. На даний час подружжя проживає окремо, син ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю в м.Тернополі по бульварі ОСОБА_5. Оскільки він не має можливості бачитися з сином, піклуватися про нього та приймати участі у його вихованні, тому що відповідачка ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Таким чином посилаючись на вищенаведене, просив суд позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16 червня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано відповідачку ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Надано ОСОБА_1 можливість зустрічей з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у наступні дні:

два рази на місяць кожної другої суботи та четвертої неділя місяця з 10 год. 00 хв. до 18 год.00 хв., за попереднім погодження часу та місця побачення із сином ОСОБА_4 та матір'ю ОСОБА_2 та з врахуванням бажання дитини.

Перші шість місяців зустрічей батька із сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 проводити у присутності матері ОСОБА_2.

За бажанням сина ОСОБА_4 побачення з батьком можуть відбуватись у присутності матері та при умовах, сприятливих для перебування дитини.

Встановлено для позивача ОСОБА_1 право щорічного літнього відпочинку у серпні кожного року з дитиною ОСОБА_3 тривалістю 10-15 календарний днів з виїздом за межі України, в присутності матері, за попереднім погодженням матері та з врахуванням бажання сина ОСОБА_4.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що вищевказане рішення грубо порушує його права та права його батьків на прийняття участі у вихованні дитини, оскільки є вигідним тільки для його дружини, щоб максимально унеможливити йому спілкування з його сином.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній, просить її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника апелянта, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Частково задовольняючи позов і визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції виходив з того, що батько дитини ОСОБА_1, який проживає окремо від малолітнього сина, має право на особисте спілкування з дитиною та на участь у її вихованні в обмеженому вигляді з урахуванням інтересів дитини, її стану здоров'я.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.11.1999 року.

Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується скороченим витягом із свідоцтва про народження, виданим відділом РАЦС у м. Люблін.

На даний час подружжя проживає окремо, син ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю в м. Тернополі по бульварі ОСОБА_5, 10/49.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 квітня 2013 року встановлено ОСОБА_1 можливість зустрічей з сином ОСОБА_4 в останню суботу та неділю кожного місяця з 10 00 год. по 18 00 год. до досягнення дитиною шестирічного віку.

05 вересня 2014 року сину ОСОБА_4 виповнилось шість років .

Встановлено, що між подружжям склалися неприязні стосунки, вони надалі не можуть досягти між собою спільної згоди з приводу спільного виховання малолітньої дитини. Позивач працює у м. Люблін (ОСОБА_6), та періодично приїжджати в Україну за місцем свого проживання у м. Житомир.

Як вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов малолітнього ОСОБА_3 по бульварі ОСОБА_5, 10/49 в М.Тернополі, затверджених начальником служби у справах неповнолітніх та дітей 26.02.2013 року, син ОСОБА_4 проживає разом із матір'ю, бабусею та дідусем по бульв. Д.Галицького, 10/49. За вказаною адресою для дитини створено всі необхідні умови та нормального проживання та розвитку дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 04.02.2015 року № 74, орган опіки і піклування, захищаючи інтереси дитини, вважає за доцільне встановити побачення батькові ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, один раз у два місяці під час перебування батька дитини в Україні з 10-00 по 18-00год. На вимогу матері дитини побачення мають відбуватися у її присутності за попередньою домовленістю з матір'ю дитини та при умовах, сприятливих для перебування малолітньої дитини. Зобов'язано ОСОБА_1 не порушувати графік побачень, приділяти синові увагу і турботу, виховувати його, матеріально допомагати. Зобов'язано ОСОБА_2 поважати батьківські права ОСОБА_1, не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні батька із дитиною.

За змістом ст.ст. 10, ч. 3; 11, ч.1; 60 ЦПК України кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно з положеннями ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, ст. 7, ч.ч. 7, 8 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимально можливим урахуванням інтересів дитини, яка має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_7 України.

Відповідно до вимог ст. ст. 141, 153, 157, ч.ч. 2, 3 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до вимог ст. 159 СК України суд вирішує спори щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, а саме, визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Судом першої інстанції встановлено, що відносини між батьками напружені, син рідко бачиться із батьком який в силу об'єктивних причин рідко буває в м.Тернополі, працює у м.Люблін (ОСОБА_6) та відносини між ними напружені.

Виходячи із наведених норм закону, встановлених судом обставин та інтересів дитини, колегія суддів вважає мотивованим висновок суду про те, що визначаючи такий порядок зустрічей батька з сином, суд врахував вік дитини, яка для нормального розвитку потребує спокою та постійного догляду матері, психологічний стан дитини, поведінку сторін по справі та прихильність сина до батька та матері.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7