АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів: Акопян В.І., Карпушина Г.Л.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 01 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Південна залізниця» про скасування наказу про звільнення, зміну дати та формулювання причини звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, після неодноразового доповнення і уточнення позовних вимог просив ухвалити рішення, яким визнати незаконним його звільнення з роботи; скасувати наказ №163/ОС від 02 жовтня 2014 року про звільнення позивача за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України; змінити дату і причину звільнення з п.2 ч.1 ст.41 на п.1 ст.36 або п.5 ст.36 КЗпП України; зобов'язати відповідача внести запис про у трудову книжку про зміну дати і причини звільнення: дату звільнення - з 02 жовтня 2014 року на дату ухвалення рішення про задоволення його позову, причину звільнення - з п.2 ч.1 ст.41 на п.1 ст.36 КЗпП України; стягнути з відповідача на його корить 74 029 грн. 05 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 жовтня 2014 року по 30 червня 2015 року, а також 7 000 грн. моральної шкоди.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що звільнення позивача проведено з порушенням діючого законодавства за відсутності підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 01 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд не дав належної оцінки доказам у справі, а тому його висновки про законність звільнення є помилковими. Суд, зокрема, проігнорував висновки, зроблені правоохоронними органами, неправильно витлумачив положення локальних нормативних актів, якими визначені трудові права та обов'язки машиніста дизель-потягу.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що наказом №457/ос-А від 01 серпня 2008 року машиніст дизель-потягу ОСОБА_2 зарахований до спискового складу цеху експлуатації моторвагонного депо Полтава ДП «Південна залізниця» у зв'язку з реорганізацією локомотивного депо Полтава.

28 серпня 2014 року за фактом виявлення у маневровому тепловозі ЧМЕЗ під керуванням машиніста ОСОБА_2 саморобного пристрою, встановленого на елементах паливної системи тепловоза, і чотирьох порожніх каністр працівниками СВ ЛВ на ст.Полтава у ЄДР внесені відомості про кримінальне правопорушення.

02 вересня 2014 року начальник Моторвагонного депо Полтава ДП «Південна залізниця» звернувся до голови первинної профспілкової організації залізничників та транспортних будівельників Моторвагонного депо Полтава ДП «Південна залізниця» з поданням №1109 про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України.

24 вересня 2014 року постановою слідчого СВ ЛВ на ст.Полтава закрите кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 і ОСОБА_3.(помічника машиніста) у зв'язку з відсутністю у їхніх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України.

01 жовтня 2014 року профспілковий комітет розглянув подання і дав згоду на звільнення ОСОБА_2 за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України (протокол №45).

Наказом №163/ОС від 02 жовтня 2014 року ОСОБА_2 звільнений з роботи на підстави п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України у зв'язку з втратою довір'я. У той же день він ознайомлений з наказом, йому вручена трудова книжка.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених вимог. При цьому суд правомірно виходив з того, що позивач є особою, яка безпосередньо обслуговує товарно-матеріальні цінності, і під час виконання трудових обов'язків вчинив дії, які потягнули втрату довір'я до нього.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Суд першої інстанції, визнаючи позивача згідно його трудових обов'язків особою, яка безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності, правомірно обґрунтував свій висновок приписами внутрішніх локальних нормативних актів ДП «Південна залізниця», згідно яких машиніст дизель-потяга перед початком робочої зміни приймає, по суті, під звіт сам потяг, його обладнання, інвентар, тощо, а також паливно-мастильні матеріали, які необхідні для його функціонування, несе відповідальність за їх раціональне витрачання, про що звітується після закінчення робочої зміни. Окрім того, машиніст несе відповідальність за цілісність опломбування систем дизель-потяга, у тому числі і паливної. Він також є відповідальним за збереження визначеного переліку тари у тепловозі.

Позивачем не спростований той факт, що під час його зміни на ввіреному йому тепловозі працівниками міліції виявлені чотири пусті 25-ти літрові каністри (сторонні, недозволені до зберігання), а також на місці заглушки повітря паливної системи тепловозу - саморобний кран з пластиковою шлангою.

З урахуванням визначених локальними нормативними актами відповідача особливостей трудових обов'язків машиніста тепловоза цей факт є підставою для втрати довір'я до ОСОБА_2 як особи, яка обслуговує товарно-матеріальні цінності.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки органів досудового розслідування про відсутність у діях ОСОБА_2 складу злочину, відсутність понаднормованих витрат пального (крадіжки) є безпідставним, оскільки негативні матеріальні наслідки не є обов'язковою ознакою для встановлення правопорушення, передбаченого п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Оскільки апеляційна скарга не містить посилань на нові засоби доказування, які б спростовували правильні по суті висновки суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування цього рішення.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді В.І.Акопян

Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов