Провадження № 4-с/344/123/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.

при секретарі с/з/ ОСОБА_1

за участю скаржника 1 ОСОБА_2, представника субєкту оскарження ОСОБА_3,

розглянувши справу за скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_4, субєкт оскарження ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, на рішення державного виконавця (постанову від 02.10.2015 про відкриття виконавчого провадження),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися в суд з скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Івано-Франківським міським судом 01.10.2015 року щодо виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Зупинення примусового виконання рішення суду.

Скаржники скаргу обґрунтували тим, що постановою державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 02.10.2015р. відкрито ВП з примусового виконання виконавчого листа №344/16743/2013, виданого Івано-Франківським міським судом 01.10.2015 року щодо виселення їх з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла. При цьому, підставою неправомірності постанови державного виконавця скаржники вважають те, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.12.2014р. задовольняючи вимоги про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1, суд відмовив у частині вимог щодо зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з реєстраційного обліку. Отже, на їх думку, вони і надалі вправі користуватися даним приміщенням. Також обґрунтовуючи вимоги скарги, зазначили, що виконавчий лист не міг бути виданий судом 01.10.2015р., оскільки дана справа з суду апеляційної інстанції відправлена 30.09.2015р., а є труднощі як правило в видачі судом виконавчих листів. Інших обґрунтувань до скарги не подавалось.

Скаржник ОСОБА_2 вимоги скарги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. При цьому, клопотала про відкладення скарги за неможливості явки представника скаржника з поважних причин, однак зважаючи на строки розгляду скарг на рішення та дії органів ДВС, а також те, що як вбачається з матеріалів справи затверджена постанова про примусове виконання рішення суду із-за відсутності добровільного виконання боржника, суд вважав за можливе заслухати пояснення учасників провадження та постановити ухвалу за результатами матеріалів справи. Скаржник ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Представник суб'єкта оскарження в судове засідання 20.10.2015 року зявилася, скаргу вважає необґрунтовану, надала копії матеріалів виконавчого провадження.

Заслухавши пояснення скаржника, представника суб'єкта оскарження, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу дій державного виконавця при примусовому виконанні судового рішення від 18.12.2014р. та виданого на підставі нього, виконавчого листа №344/167/2013.

В судовому засіданні встановлено, що постановою державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 02.10.2015р. відкрито ВП №48914114 та №48913986 з примусового виконання виконавчого листа №344/16743/2013, виданого Івано-Франківським міським судом 01.10.2015 року щодо виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Боржнику надано добровільний термін виселення 15 днів. Стягувачем було подано заяву про примусове виконання рішення 02.10.2015 року

Дану постанову скаржниками отримано що і не заперечувалось.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, Актом державного виконавця від 19.10.2015р. складеного при виході на місце, встановлено що боржниками добровільно рішення суду не виконано в строк зазначений в постанові для самостійного виконання, а тому була винесена постанова від 19.10.2015р., затверджена начальником ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, про призначення примусового виконання виконавчого листа.

Підстави зазначені скаржниками в скарзі є те, що по-перше, рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.12.2014р. задовольняючи вимоги про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1, суд відмовив у частині вимог щодо зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з реєстраційного обліку, отже, на їх думку, вони і надалі вправі користуватися даним приміщенням, по-друге що швидко видано судом виконавчий лист і одразу предявлено до органів ДВС які того ж дня відкрили провадження.

Дані доводи є не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України Про виконавче провадження (далі Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

На підставі ст..19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, в тому числі за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Як слідує зі ст..20 цього ж закону виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

При цьому, за вимогами ст..22 цього ж закону виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Як вбачається з виконавчих листів, виданих Івано-Франківським міським судом, рішення набрало законної сили 3.09.2015р. строк предявлення їх до виконання до 24.09.2016 року. Однак посилання скаржників на те, що одразу було предявлено виконавчі листи що видані 01.10.2015р. до органів ДВС стягувачами, не є порушенням права стягувача, а строк відкриття провадження ВДВС є дотриманий, при цьому що цей строк до 3 днів, а не тільки третій день.

Так, згідно ст..25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З врахуванням того, що боржником добровільно не виконано рішення суду, ДВС вчинило наступні дії передбачені законом.

За ст..27 вищезгаданого закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Стаття 78 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на порядок виконання рішення про виселення боржника. Так, державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення. Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника. У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем. Передане для зберігання майно боржника видається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов'язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов'язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації частини майна боржника. Зберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців. Після закінчення двомісячного строку невитребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику. У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні. У разі якщо особі, яка підлягає виселенню, має бути надано інше житлове приміщення, державний виконавець надсилає відповідному житловому чи іншому органу повідомлення про строк виконання рішення щодо надання такого приміщення. У разі ненадання у визначений строк іншого житлового приміщення державний виконавець складає відповідний акт і звертається до суду з поданням про встановлення порядку подальшого виконання рішення. До вирішення судом зазначеного питання виконавчі дії не провадяться. У разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Доводи скаржників про те, що суд відмовив у частині вимог щодо зняття ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з реєстраційного обліку, отже, на їх думку, вони і надалі вправі користуватися даним приміщенням, не заслуговують на увагу суду.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом. Незважаючи на те, що в цій статті не зазначено можливість оскарження рішення державного виконавця, іншими статтями цього Закону та інших законодавчими актами передбачено можливість оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця. Так, згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до частини першої статті 12 цього Закону сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статей 383, 384 ЦПК та статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби (далі ВДВС) Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці ОСОБА_3, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наведеного, відповідно до Закону України „Про виконавче провадження, ст. ст. 60, 209-210, 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4, субєкт оскарження ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції, на рішення державного виконавця (постанову від 02.10.2015 про відкриття виконавчого провадження) - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Довідка: повний текст ухвали виготовлено 22 жовтня 2015 року.

Суддя Польська М.В.