Справа №486/1652/14-ц 24.02.2015 24.02.2015 24.02.2015
Провадження №22ц/784/523/15 Головуючий в першій інстанції Бобровська І.М.
Категорія 52 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Свіщуку О.В.,

за участю позивачки ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 січня 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4,

третя особа: орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області,

про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

05 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з нею.

Позивачка зазначала, що з 2005 року по 2007 рік вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач відмовлявся визнавати батьківство, проте, вказаний факт підтвердився в судовому порядку через проведення генетичної експертизи. Дитина на даний час проживає разом з нею. Відповідач від здійснення батьківських обов'язків щодо матеріального забезпечення, фізичного, духовного та морального розвитку сина ухиляється. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 червня 2009 року з ОСОБА_4 стягнуто на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 квітня 2009 року і до повноліття дитини. Проте, відповідач вказане рішення суду не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 15 246 грн. 80 коп. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, стояв на обліку у нарколога та знаходився на лікуванні в наркодиспансері. На даний час вона має намір утворити нову сім'ю.

Посилаючись на вищезазначене та порушення відповідачем ст. 164 СК України позивачка в суді першої інстанції просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх сина.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 січня 2015 року в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки та відповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2005 року по 2007 рік сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, а потім у фактичних шлюбних відносин. Від цих відносин ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син ОСОБА_5 (а. с. 5, 15).

Сторонами не заперечується, що фактичні шлюбні відносини між ними припинено, позивачка проживає окремо від відповідача та син перебуває на її утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» (далі - Постанова ВСУ) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до п. 15 Постанови ВСУ позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 14 листопада 2014 року вихованням малолітнього ОСОБА_5 займаються мати та бабуся, відповідач з'являвся у дошкільному закладі 2-3 рази з моменту оформлення дитини, життям та вихованням сина не цікавився. Також у висновку зазначено, що відповідач має заборгованість по аліментам та ухиляється від виконання батьківських обов'язків. За таких обставин, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його малолітнього сина (а.с. 33).

Характеристикою дошкільного навчального закладу підтверджується, що відповідач з'являвся до дитячого садочку 2-3 рази з моменту оформлення дитини (а.с. 6).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 намагався зустрітись з дитиною, проте не мав такої можливості (свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7.).

На даний час відповідач звернувся з заявою до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні сина та спілкування з ним. Проти цього позивачка в суді апеляційної інстанції не заперечувала.

Посилання позивачки в позовній заяві та в апеляційній скарзі на те, що відповідач зловживає спиртними напоями, стояв на обліку у нарколога, лікувався в наркодіспансері у 2007 році не заслуговують на увагу так як не підтверджені ніякими доказами.

Навпаки, в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачем надані сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду від 11 січня 2012 року з якого вбачається, що противопоказання роботи на висоті відсутні та витяг з медичної картки, якою підтверджується, що станом на 19 грудня 2007 року наркологічних захворювань у відповідача не встановлено.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з урахуванням п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму ВСУ, ст. 164 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина є крайнім заходом до особи, яка винною поведінкою не виконує батьківських обов'язків. Таких винних, умисних дій відповідача позивачка не довела.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права безпідставні та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді