У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Закропивного О.В.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Служба у справах дітей Рожнятівської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1. З 19 лютого 2002 року її син ОСОБА_8 перебував у зареєстровану шлюбі з відповідачем ОСОБА_7 Від шлюбу у них народилося четверо дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4. Після одруження її син з невісткою за її згодою вселилися у належний їй житловий будинок та стали там проживати. Згоду на реєстрацію дітей подружжя в цьому будинку вона надала тільки в 2013 році. Проте, 30 листопада 2013 року відповідач разом з дітьми залишила її сина та перейшла жити до іншого чоловіка. У зв'язку з цим 06 лютого 2014 року за ініціативою останньої шлюб було розірвано, а діти залишені на проживання з відповідачем.

Посилаючись на те, що відповідач та її діти, хоч і зареєстровані у належному їй житловому будинку, проте фактично там не живуть більше року, а ОСОБА_7 у добровільному порядку знятися з реєстрації у належному їй житловому будинку не бажає, чим порушує її майнові права, позивач просила суд позов задовольнити.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2015 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано ОСОБА_7 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право на користування житлом у належному ОСОБА_6 житловому будинку АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину по закону НОМЕР_1 та копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

У вказаному будинку крім ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_8 зареєстровані: відповідач - її колишня невістка ОСОБА_7 та неповнолітні онуки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується довідкою № 1126, виданою виконкомом Рожнятівської селищної ради 17 листопада 2014 року.

Відповідачка разом з дітьми у належному позивачці будинку не живуть з 30 листопада 2014 року, що підтверджується актом, складеним депутатом Рожнятівської селищної ради ОСОБА_12 17 листопада 2014 року та підписаним допитаними судом свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Також, судами установлено, що ОСОБА_7 з дітьми живе у задовільних житлових умовах у житловому будинку АДРЕСА_2, де винаймає дві кімнати і коридор, що підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов, складеними представниками служби у справах дітей Рожнятівської РДА.

Звертаючись до суду із вимогами про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житлом, позивач посилалась на положення ст. 405 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_7 втратила право користування даним житлом, що належить на праві власності позивачу, оскільки не проживала в спірному житловому будинку понад один рік без поважних причин. При цьому, суди вважали за можливе визнати такими, що втратили право на користування спірним житлом також і неповнолітніх дітей відповідача.

Проте, з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають з огляду на наступне.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилалась на те, що її колишній чоловік, який проживає у спірному будинку не надає їй можливості проживати у цьому будинку та чинить їй перешкоди у такому проживанні.

Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що вказані відповідачем обставини не підтверджені матеріалами справи, а тому не можуть бути підставою для того, щоб вважати поважними зазначені причини не проживання ОСОБА_7 у спірному будинку.

Однак, матеріали справи містять заяву ОСОБА_7 від 22 жовтня 2014 року до начальника Рожнятівського РВ УМВС України зі змісту якої вбачається, що колишній чоловік відповідача ОСОБА_8 постійно виганяє її з будинку, вчиняє сварки, тощо.

Листом начальника Рожнятівського РВ УМВС України № 6534 від 17 листопада 2014 року ОСОБА_7 повідомлено, що зазначена заява відповідача зареєстрована в ЖЄО № 1511 від 22 жовтня 2014 року, а ОСОБА_8 буде винесено протокол офіційного застереження про недопустимість антигромадської поведінки відносно ОСОБА_7

Враховуючи положення ст. 405 ЦК України та роз'яснення п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначені вище обставини, якими відповідач обґрунтовує поважність свого не проживання у спірному будинку мають бути належним чином перевірені та оцінені судом, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Крім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися найманим приміщенням на рівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Звертаючись до суду із відповідним позовом до ОСОБА_7, позивач просила суд також визнати такими, що втратили право на користування житлом неповнолітніх дітей відповідача та сина позивача ОСОБА_8

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів того, що неповнолітні діти ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4, в особі передбачених законодавством представників, залучені у справу в якості відповідачів, що давало б можливість за наявності відповідних підстав задовольнити вимоги позовної зави ОСОБА_6 у вказаній частині.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій, у порушення статей 213, 214, 303, 315 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, не в повній мірі визначились з характером спірних правовідносин та із суб'єктним складом сторін у справі, не перевірили належним чином та не спростували доводи відповідача відносно того, що її не проживання у спірному будинку зумовлене поважними причинами. Крім того, задовольняючи позовні вимоги до вказаних малолітніх дітей відповідача, суди не перевірили, чи набули останні процесуального статусу відповідачів у справі та чи є підстави до задоволення відповідних позовних вимог. З огляду на зазначене, висновки судів у справі, що розглядаються є передчасними.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року та ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2015 року підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:О.В.Закропивний
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик