АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача та третьої особи ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, спричиненої залиттям квартири,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в сумі 22 131, 09 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000грн. та понесені витрати на правову допомогу і судовий збір.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.08.2015 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої залиттям квартири в розмірі 22 131,09 грн., моральну шкоду в розмірі 1 500 грн. та 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що рішення є необґрунтованим, безпідставним та не відповідає обставинам справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що акт залиття від 16.09.2015 не відповідає законодавчо визначеній формі, складений не повноважним складом комісії та за відсутності відповідача, який засвідчує факт залиття квартири, а не вину останнього.

Справа № 761/2116/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/13460/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що залиття квартири позивача сталося з вини відповідача, а тому останній зобов'язаний відшкодувати матеріальну шкоду. Враховуючи душевні страждання позивача, обставини, при яких була заподіяна шкода, ступеня вини відповідача, вимог розумності і справедливості, моральна шкода підлягає зменшенню, а позовні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції, зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У силу ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 26.01.2015 про визнання мирової угоди двокімнатна квартира АДРЕСА_1, житловою площею 29,80. кв.м., загальною площею 56,70 кв.м. належить на праві власності: ОСОБА_1 у розмірі ѕ частини та ОСОБА_5 у розмірі ј частини (а. с. 77-83). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 12.07.2001 ГУ ЖЗ КМДА, двокімнатна квартира АДРЕСА_2 житловою площею 29,70. кв.м., загальною площею 56,70 кв.м., яка знаходиться поверх квартири позивача, належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (а. с. 56). 05.09.2014 сталося залиття квартири позивача. Відповідно до акту комісії ТОВ «Київградсервіс» від 16.09.2014, вказане залиття сталося у зв'язку з халатним відношення відповідача до свого сантехнічного обладнання. Внаслідок вказаної події було пошкоджено: кімната (18, 0 кв.м.) - стіна (шпалери щільні) - 3,1 кв.м.; стеля (вапняне фарбування) - 0,4 кв.м.; ванна (3,0 кв.м.) - стеля (водоемульсійне фарбування) - 1,35 кв.м.; кухня (8,2 кв.м.) - стеля (водоемульсійне фарбування) - 0,25 кв.м. (а. с. 70). Згідно звіту № 203/14 (визначення розміру матеріальних збитків), складеного 28.11.2014 ФОП ОСОБА_8., розмір матеріального збитку, який завдано ОСОБА_1 в результаті залиття квартири АДРЕСА_1, складає 22 131, 09 грн. (а. с. 8-15), яку позивач і просила стягнути з відповідача на свою користь.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У силу ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в делікатних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідачем до суду не було надано жодного доказу, що вказує на відсутність його вини у залитті квартири позивачів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив викладені обставини справи, вимоги закону та той факт, що відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодувати матеріальний збиток, заподіяний позивачам та дійшов до обґрунтованого висновку , що зазначена матеріальна шкода підлягає стягненню у судовому порядку в розмірі 22 131, 09 грн.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Враховуючи, що у зв'язку з залиттям квартири позивач зазнав негативних наслідків пов'язаних з ремонтом останньої, колегія суддів вважає зауваження апелянта на незаконне стягнення моральної шкоди в розмірі 1 500 грн. безпідставним.

Колегія суддів звертає увагу на те, що форма заповнення акту залиття від 16.09.2015 не відповідає в повному обсязі вимогам законодавства, разом з тим враховуючи, що в своїх запереченнях відповідач вказував на те, що після залиття комісія відвідувала його квартиру (аб.2 а. с. 41), а на спростування факту заподіяння вказаної шкоди іншою особою ним суду не надано жодного доказу, вважає, що порушення працівниками обслуговуючої будинок організації порядок складання вказаного акту не тягне за собою спростування висновків суду щодо винної особи.

Також необґрунтованим на думку колегії суддів є посилання апелянта на недоведеність позивачем розміру заподіяної шкоди. Матеріали справи свідчать про те, що на його обґрунтування позивачем було наданий звіт № 203/14 (визначення розміру матеріальних збитків), відповідно до якого розмір матеріального збитку, який завдано ОСОБА_1 в результаті залиття квартири АДРЕСА_1, складає 22 131, 09 грн., складеного 28.11.2014 ФОП ОСОБА_8. (а. с. 8-15), який мав на це повноваження відповідно до законодавства, що підтверджується матеріалами справи (а. с. 20-22). На спростування вказаної суми відповідач будь-яких доказів не надав, клопотань про проведення відповідних експертиз в суді не заявляв.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.Отже, апелянт повинен був належним чином відноситися до сантехнічного обладнання, забезпечивши безпеку як своєї оселі, так і квартир своїх сусідів.

Таким чином, в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апелянт не надав переконливих доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук