АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9664/15 Справа № 173/1708/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

08 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в здійсненні права власності на житло,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що після смерті брата ОСОБА_8 06.01.2015 року, у встановленому законом порядку, вона, позивачка, отримала у власність в порядку спадкування домоволодіння № 9 по вул. Золотій в с. Бородаївські Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Потім дізналася, що за життя, в 2012 році, брат зареєстрував в цьому будинку ОСОБА_6, який з того часу жив в будинку та мешкає в ньому і на теперішній час. Відповідач взагалі є сторонньою особою, будь-яких договорів щодо користування житлом не укладалося, але він відмовляється добровільно виселятися з будинку та знятися з реєстрації. У звязку з чим порушуються права позивачки, як власника майна, оскільки вона не може в повній мірі розпоряджатися ним. Тому позивачка просила суд визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житлом по вул. Золота, 9 в с. Бородаївські Хутори та зобовязати відповідача знятися з реєстраційного обліку у встановленому законом порядку; стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати, повязані з розглядом даної справи.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року позовні вимоги задоволені частково, визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування будинком № 9 по вул. Золота в с. Бородаївські Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області; стягнуто відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати в сумі 243,6 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неповне зясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_7, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 від 19 серпня 2015 року, є власником домоволодіння № 9 з прилеглими до нього будівлями та спорудами по вул. Золотій в с. Бородаївські Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с.7). Право власності на домоволодіння зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.8 - 9).

30 листопада 2012 року у вказаному будинку був зареєстрований у якості проживаючого ОСОБА_6, що підтверджується паспортом відповідача та визнано сторонами.

Доказів про наявність, як між колишнім власником, так і між позивачем та відповідачем договірних відносин щодо користування даним житлом, зокрема договору оренди, встановлення сервітуту тощо, сторонами суду не надано. ОСОБА_6 не надав суду доказів укладення ним та спадкодавцем договору довічного утримання.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач не був і не являється членом сім»ї позивачки; враховуючи, що право власності ОСОБА_8 на домоволодіння № 9 по вул. Золотій в с. Бородаївські Хутори Верхньодніпровського району Дніпропетровської області припинилося у звязку з його смертю, - місцевий суд дійшов правильного висновку, що втрата права користування ОСОБА_6 житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення колишнього власника житла. Будь-яких інших правових підстав користування відповідачем спірним майном судом не встановлено.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_8 надавав згоду на його реєстрацію в будинку - не спростовують висновків суду про відсутність законних підстав продовжувати користуватися спірним житлом.

Факт оплати відповідачем комунальних послуг також не є підставою для визнання за ним права користування спірним житлом.

ОСОБА_6 добровільно знятися з реєстрації не бажає, що є порушенням прав позивача як власника житла, який, за таких обставин, має обмежені можливості розпорядитися власним майном.

Враховуючи наведене, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування спірним житлом.

Крім того, місцевий суд правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобовязання відповідача знятися з реєстраційного обліку, оскільки, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обовязковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді