АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Гаращенка Д.Р.

- Левенця Б.Б.

при секретарі- П»ятничук В.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_13 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором оренди (найму) житлового приміщення,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором оренди (найму) житлового приміщення відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_13 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2015 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Зазначала, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, постановлено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд невірно встановив обставини, що мають значення для справи. Відповідач не надала суду доказів сплати нею орендної плати за користування квартирою за період з 10.12.2013 року до 09.06.2014 року в розмірі 57 600,00 гривень. Проте, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості по оплаті орендної плати за вказаний період, безпідставно пославшись на покази свідка ОСОБА_7, який є знайомим орендаря та підтвердив факт передачі ним коштів орендодавцю, так як в даному випадку цей доказ є неналежним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_9 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_10 в судове засідання повторно не з»явились, про день та час слухання справи 15.10.2015 року о 10 годині 30 хвилин судом повідомлені у встановленому законом порядку, ОСОБА_6 причину неявки суду не повідомила, представник відповідача ОСОБА_10 електронною поштою направила на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з її раптовим захворюванням, проте доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надала, ат тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду м. Києва Ратнікової В.М., пояснення представника ОСОБА_3, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

06.12.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір оренди квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до умов п. 6 договору, строк оренди з 06 грудня 2012 року по 06 грудня 2013 року.

В липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором оренди ( найму ) жилого приміщення в розмірі 57 600,00 гривень за період з 10.12.2013 року по 09.06.2014 року з тих підстав, що відповідач проживала у вказаний період в орендованій квартирі, але орендну плату не сплатила, чим порушила умови договору оренди. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати в розмірі 4 876,80 грн. та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України за період прострочки виконання грошового зобов»язання з 10.12.2013 року по 09.06.2014 року.

24.11.2014 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по орендній платі в розмірі 57 600,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 9312,00 грн. та 3 % річних в розмірі 1297,97 грн. за період з 10.12.2013 року по 24.11.2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором оренди (найму) житлового приміщення, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання грошового зобов»язання, суд 1-ї інстанції посилався на те, що, уклавши договір оренди та домовившись про розмір орендної плати, сторони не обумовили, яким чином буде оформлена передача коштів від орендаря орендодавцю. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 підтвердив факт сплати відповідачем орендної плати за договором оренди, а позивачем не надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог.

Проте, таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не ґрунтується на встановлених обставинах справи, досліджених в судовому засіданні доказах та суперечить вимогам матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла ( наймодавець) передає або зобов»язується передати другій стороні ( наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

З пояснень представників позивача в судовому засіданні встановлено, і вказана обставина визнана представником відповідача, що відповідач ОСОБА_6 проживала в АДРЕСА_5 на підставі укладеного між сторонами договору оренди від 06.12.2012 року до червня 2014 року.

Згідно вимог ч.3 ст. 820 ЦК України, наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Відповідно до вимог п..4.1 договору оренди, орендна плата за користування квартирою та майном складає 9 600,00 гривень на місяць.

Згідно п. 4.2 договору, в момент передачі квартири вноситься попередня оплата за два місяці. Наступні платежі здійснюються передоплатою за один місяць, не пізніше 10 числа звітного місяця.

Пункт 4.3 договору оренди передбачає, що оплату за комунальні послуги здійснює орендатор.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилалась на те, що ОСОБА_6, як орендар жилого приміщення, порушила умови договору оренди від 06.12.2012 року і з 10.12.2013 року по 09.06.2014 року не сплачувала на її користь, як орендодавця, щомісячну плату за оренду квартири АДРЕСА_3 в розмірі 9600,00 грн.

На спростування доводів позивача та на підтвердження своїх доводів про оплату орендної плати за період з 10.12.2013 року по 09.06.2014 року, відповідачка посилалась на покази свідка ОСОБА_11, який є її приятелем та на її прохання передавав позивачу грошові кошти за оренду квартиру.

Вказаний свідок був допитаний в судовому засіданні, його покази були покладені судом першої інстанції в основу судового рішення, як доказ сплати відповідачем орендної плати на користь позивача.

Проте, колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції суперечить вимогам матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно роз»ясень, викладених в п. 12 постанови Пленум у Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зі змісту абзацу другого частини першої статі 218 ЦК України не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов»язань, що виникли з правочину.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що факт сплати відповідачем орендної плати не може бути підтверджений показами свідка і суд першої інстанції безпідставно послався на покази свідка ОСОБА_11, як на належний та допустимий доказ у даній справі стосовно доведення факту сплати відповідачем орендної плати на користь позивача.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження сплати орендної плати на користь позивача за період з 10.12.2013 року по 09.06.2014 року відповідачка суду не надала, що свідчить про невиконання нею умов п. 4.1, 4.2 договору оренди квартири АДРЕСА_4 від 06.12.2012 року.

Невиконання ОСОБА_6 умов договору оренди по оплаті орендної плати за період з 10.12.2013 року по 09.06.2014 року призвело до виникнення заборгованості в розмірі 57 600,00 гривень та порушенні прав ОСОБА_3, як орендодавця квартири АДРЕСА_4, а порушене право підлягає захисту шляхом стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 заборгованості по орендній платі за договором оренди від 06.12.2012 року за період з 10.12.2013 року по 09.06.2014 року в розмірі 57 000,00 гривень.

Не може колегія суддів погодитись і з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_12 про стягнення з неї інфляційних втрат в розмірі 9 312,00 грн. та 3 % річних в розмірі 1297,97 грн. на підставі вимог ст. 625 ЦК України за період прострочки виконання грошового зобов»язання з 10.12.2013 року по 24.11. 2014 року з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»занння, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З досліджених доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_6 прострочила виконання грошового зобов»язанння по оплаті орендної плати за оренду квартири АДРЕСА_3 за період з 10.12.2013 року по 09.06.2014 року в с умі 57 000,00 грн., а тому, відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, з неї підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_3 інфляційні втрати за період прострочення з 10.12.2013 року по 24.11.2014 року в сумі 9 312,00 гривень та 3 % річних за цей же період прострочки в розмірі 1297,97 грн. в межах позовних вимог.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 14 травня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3 та стягнення з ОСОБА_6 ( код платника податку НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 ( код платника податку НОМЕР_2) заборгованості по орендній платі в розмірі 57 000,00 гривень, інфляційних втрат в розмірі 9 312,00 гривень та 3 % річних в розмірі 1297,97 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_6 ( код платника податку НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 ( код платника податку НОМЕР_2) підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 682 грн. 09 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 810, 820 ЦК України, ст..ст. 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_13 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 (код платника податку НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (код платника податку НОМЕР_2) заборгованість по орендній платі в розмірі 57 000,00 гривень, інфляційні втрати в розмірі 9 312,00 гривень та 3 % річних в розмірі 1297,97 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 (код платника податку НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (код платника податку НОМЕР_2) витрати по сплаті судового збору в розмірі 682 грн. 09 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: