АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1016/15 Доповідач - Гурзель І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю - представника ОСОБА_1-ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Тернопільсьої міської ради про надання дозволу на відчуження 1/2 частини квартири на користь неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року до Тернопільського міськрайонного суду звернулася з позовною заявою представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про надання згоди на відчуження 1/2 частини квартири на користь неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обгрунтуванні вимог зазначає, що відповідач не виконував умов мирової угоди затвердженої ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 26 квітня 2005 року, згідно з якою він зобов'язувався надати в установленому порядку згоду для укладання правочину про відчуження ОСОБА_1 1/4 від 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на користь неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на яку він претендував, як на частку в спільному майні подружжя. Також апелянт стверджує, що ОСОБА_4 Не повідомив про місце свого проживання (перебування) та не надав відповідної письмової згоди на укладення правочину, передбаченої змістом вказаної мирової угоди.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа : орган опіки і піклування Тернопільської міської ради про надання дозволу на відчуження 1/2 частини квартири на користь неповнолітньої дитини відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовільнити її позовні вимоги, надавши їй дозвіл на укладення та підписання договору дарування 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 на користь дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька та колишнього чоловіка ОСОБА_4 , а також надати згоду на прийняття в дар та укладання неповнолітньою ОСОБА_5 договору дарування вказаної частини нерухомого майна без згоди батька ОСОБА_4.

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, від 29 вересня 2004 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №615.

Під час шлюбу у сторін народилася дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , від 19 березня 1998 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернопільської міської ради Тернопільської області, актовий запис № 502.

Також, 15 червня 2013 року ОСОБА_1 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище на "ОСОБА_1", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3, від 15червня 2013 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №767.

Встановлено, що 07 березня 2000 року ОСОБА_3, та ОСОБА_7 продали ОСОБА_1 та ОСОБА_8 в рівних частках кожна належну продавцям квартиру АДРЕСА_1, про що свідчать копії реєстраційних посвідчень від 20 квітня 2000 року.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 жовтня 2006 року ОСОБА_4 визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Також, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 26 квітня 2005 року цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - провадженням закрито, в зв'язку із укладенням сторонами мирової угоди. Судом затверджено умови мирової угоди, відповідно до якої: відповідач ОСОБА_1, зобов'язується відчужити (подарувати) частку в 1/2, що становить 1/4 квартири АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_5, а позивач ОСОБА_4, в свою чергу зобов'язується надати згоду в установленому порядку для укладення правочину, визначеному у п.1 мирової угоди. Договір дарування, визначений в п.1 мирової угоди, повинен був бути укладеним до 15 червня 2005 року. У випадку відчуження квартири вказаній в п.1 мирової угоди, з метою поліпшення житлових умов для дитини, ОСОБА_4 не заперечував щодо такого відчуження і одночасно з укладенням договору дарування, передбаченого п.1 мирової угоди, повинен був оформити у нотаріуса відповідну згоду на таке відчуження. Сторони домовилися, що ОСОБА_4 оплачує щомісячно в користь дочки ОСОБА_5 аліменти в сумі 100 грн.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 лютого 2015 року, за №129, вирішено надати ОСОБА_1 дозвіл на укладання договору дарування 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, на ім'я неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заслухавши представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги і просять її задовольнити перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так посилання апелянта на ст. І77СК України, згідно якої при вчиненні одним із батьків правочинів, щодо майна малолітньої дитини вважається, що він діє за згодою другого з батьків. Другий з батьків має право звернутися до суду з вимогою про визнання правочину недійсним, як укладеного без його згоди, якщо цей правочин виходить за межі дрібного побутового. Якщо той з батьків, хто проживає окремо від дитини протягом не менше як шість місяців та не бере участі у вихованні та утриманні дитини, або якщо місце його проживання невідоме, правочини, зазначені в абзаці другому цієї частини, можуть бути вчинені без його згоди.

Однак, норма на яку посилається позивач ОСОБА_1, зокрема ст. 177 Сімейного кодексу України (далі СК України), стосується питань управління майном виключно дитини, проте 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 не входить до складу такого майна, оскільки щодо вказаної частини квартири ОСОБА_4 не виконанні умови мирової угоди, які затверджені ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 26 квітня 2005 року, відповідно до яких ОСОБА_1, зобов'язувалася відчужити (подарувати) частку в 1/2, що становить 1/4 квартири АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_5, а ОСОБА_4, зобов'язувався надати згоду в установленому порядку для укладення вказаного правочину.

Так, відповідно до ч.З СТ.368 ЦПК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, чи хтось з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Положення ст. 41 Конституції України передбачають, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання.

Отож, згідно ч.1-3 ст, 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків, власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Таким чином, нормами ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Посилання апелянта на укладену між сторонами мирову угоду від 26 квітня 2005 року не може братись до уваги, як це просить апелянт в апеляційній скарзі, оскільки умови мирової угоди виписані так що ОСОБА_4 зобов'язувався надати згоду на укладення правочину ОСОБА_1 в нотаріуса і одночасно з укладенням договору дарування, передбаченого п.1 мирової угоди, повинен був оформити у нотаріуса відповідну згоду на таке відчуження. Таким чином умови мирової угоди залежали від доброї волі сторони справи і стосуються надання згоди на вчинення правочину іншою особою, а не зобов'язання ним вчинити правочин. Таким чином умови мирової угоди нерозривно пов'язані з особою позивача, оскільки йдеться про згоду (погодження) іншій стороні на вчинення правочину.

Колегією також береться до уваги значний збіг терміну- 10 років з часу укладення мирової угоди, на протязі якого жодна із сторін не ставила питання про можливість її примусового виконання.

За таких обставин , суд обґрунтовано відмовив у задоволені позову про надання дозволу на відчуження 1/2 частини квартири на користь неповнолітньої дитини .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не є підставою для скасування заочного рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

А тому, висновок суду першої інстанції є законним та обгрунтованим та відповідає дійсним обставинам справи.

Таким чином, апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити .

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 травня 2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий

Судді