Ухвала

іменем україни

19 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Мартинюка В.І., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2008 року № PLCRG 6 у сумі 625 574 грн 44 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 117 168 грн 10 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 213 637 грн 14 коп.; пеня - 237 898 грн 80 коп.; штраф - 56 870 грн 40 коп., а також судові витрати у справі.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із наявності підстав для застосування строку позовної давності відповідно до положень ст. 267 ЦК України, про що просив відповідач.

На підставі наявних у справі доказів суд дійшов обґрунтованого висновку, що у період із вересня 2009 року до грудня 2014 року боржник будь-яких самостійних дій на погашення заборгованості за кредитом не вчиняв, а позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості у строк, що перевищує загальний та спеціальний строк позовної давності з моменту настання зобов'язання сплатити кожний черговий платіж, враховуючи, що умови укладеного між сторонами у справі кредитного договору передбачають сплату щомісячних платежів.

Крім того, суд виходив із того, що у справі відсутні докази на підтвердження того, що позивач повідомляв відповідача про наявність боргу за кредитним договором після задоволення його позовних вимог про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення згідно з рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2009 року, натомість, позивачем нараховувалася заборгованість на всю суму кредиту і після вилучення іпотечного майна, яке реалізовано лише у вересні 2014 року.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

В.І. Мартинюк

Т.О. Писана