Ухвала іменем україни
11 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Фаловської І.М., Юровської Г.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у березні 2013 року між ним та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7 (далі - ФОП

ОСОБА_7) було досягнуто згоди про здійснення поставки обладнання - трикамерної сортувальної установки для переробки пухо-пір'яної суміші в кількості 1 шт. з комплектуючими та витратними матеріалами - три шафи вивантаження та вихлопний фільтр з фільтрувальними елементами - вартістю 123 тис. грн, що еквівалентно 15 тис. доларів США. На виконання досягнутої згоди 23 березня 2013 року ним було сплачено ФОП ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 17 тис. грн, а 28 травня 2013 року у зв'язку з тим, що відповідачем не була здійснена поставка обладнання, з метою належного оформлення всіх істотних умов поставки, між ними був укладений договір

№ 15 на зазначену поставку обладнання і на рахунок продавця перераховані кошти у сумі 106 тис. грн, однак до теперішнього часу обладнання не надано.

На підставі наведеного ОСОБА_6 просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_7 на свою користь кошти в сумі 148 145 грн 07 коп. за поставку обладнання, які складаються з: основного боргу − 123 тис. грн, пені - 17 158 грн 50 коп., суми індексу інфляції - 5 166 грн, 3 % річних -

2 820 грн 57 коп. та судових витрат.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області

від 16 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного Харківської області від 11 вересня 2014 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму боргу у сумі 148 145 грн 07 коп., яка складається з: суми основного боргу − 123 тис. грн, пені - 17 158 грн 50 коп., суми індексу інфляції - 5 166 грн,

3 % річних - 2 820 грн 57 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, закрити провадження у справі, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що відповідач умови договору поставки не виконав, у зв'язку з чим з нього, відповідно до ст. ст. 526, 625, 1212 ЦК України підлягають стягненню безпідставно отримані кошти за договором, а також передбачена умовами договору пеня та 3 % річних.

Проте з такими висновками судів погодитися не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального права.

Судами встановлено, що 28 травня 2013 року між ФОП ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено договір поставки № 15.

Згідно з п. 1.1 вищевказаного договору ФОП ОСОБА_7 продає, а ОСОБА_6 купує на умовах часткової передплати обладнання - трикамерну сортувальну установку для переробки пухо-пір'яної суміші в кількості однієї одиниці з комплектуючими і витратними матеріали, три шафи вигризки і вихлопний фільтр з фільтрувальними елементами.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що загальна вартість складає 123 000 грн, що еквівалентно 15 000 доларів.

Згідно з п. 3.1 обладнання за умовами договору повинно бути запропоновано покупцю для попередньої прийомки і підписання акта на виробничій площі продавця протягом 90 днів після передплати (еквівалент 10 000 доларів США).

23 березня 2013 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 17 000 грн за договором поставки обладнання, що підтверджується відповідною розпискою (а. с. 8).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера від 28 травня 2013 року № 10 ОСОБА_6 сплатив 106 000 грн в рахунок сплати за товар, передбачений договором поставки. Таким чином, позивач повністю сплатив вартість обладнання за договором поставки.

ОСОБА_7 умови договору не виконав, обладнання у строки, передбачені договором, не поставив, у зв'язку з чим ОСОБА_6 23 жовтня 2013 року звернувся до відповідача з письмовою вимогою про виконання умов договору поставки обладнання від 28 травня 2013 року № 15 протягом семи календарних днів з дати отримання даної вимоги, інакше він буде змушений звернутися до суду за захистом своїх прав (а. с. 9).

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_7 про стягнення коштів за договором позики.

Суди, вирішуючи спір по суті, безпідставно застосували до спірних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України, яка регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 2 жовтня 2013 року, яка прийнята за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, у справі № 6-88цс13, та в силу імперативних положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою у правозастосуванні.

Судами встановлено, що відповідач отримав кошти у розмірі 126 000 грн на виконання умов договору поставки обладнання від 28 травня 2013 року № 15, тобто підставою отримання відповідачем зазначених коштів був саме договір, тому висновки суду про те, що відповідач набув ці кошти безпідставно, не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовами договору поставки передбачена відповідальність за його невиконання, зокрема, відповідно до п. 8.1 договору в разі прострочки у відвантаженні обладнання більше ніж на 30 днів від строку, вказаного в п. 3.1 договору, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі 0,05 % вартості обладнання за кожний прострочений день (а. с. 6).

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що їх регулює, безпідставно застосував положення ст. 1212 ЦК України, не встановивши, чи відпала правова підстава набуття, якщо набуті грошові кошти отримані за укладеним між сторонами договором.

Таким чином, судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішень і передачі справи на новий розгляд.

Оскільки зазначені порушення були допущені судом першої інстанції та не усунені судом апеляційної інстанції, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 задовольнити частково.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька О.В. Кафідова І.М. Фаловська Г.В. Юровська