Справа № 159/2985/15-ц
Провадження № 2/159/866/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 20 серпня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

за участю секретаря Гусар Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона, на підставі договору купівлі-продажу, придбала у відповідача будинок № 38 по вул. Коновальця в м. Ковелі. На момент продажу будинку відповідач був зареєстрований по даній адресі. В усній формі відповідач запевнив, що після оформлення договору купівлі-продажу на протязі місяця він зніметься з місця реєстрації. Однак відповідач на даний час залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що створює їй певні незручності, пов'язані зі сплатою комунальних послуг, розпорядженням і користуванням власним майном на власний розсуд.

Позивач, вважаючи свої права власника будинку порушеними, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним будинком, та примусово зняти його з реєстраційного обліку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов визнає.

Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач подала докази, які підтверджують, що відповідач 23 вересня 2013 року продав їй належний йому на праві власності будинок № 38 по вул. Коновальця в м. Ковелі.

Ця обставина підтверджена договором купівлі-продажу від 23 вересня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за № 1455, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.09.2015 року.

Зазначеними документами відповідач підтвердила, що на даний час вказаний будинок належить їй на праві особистої приватної власності.

Як вбачається з копії аркушів будинкової книги на будинок № 38 по вул. Коновальця в м. Ковелі, відповідач значиться зареєстрованим за цією адресою з 2000 року по даний час.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, Закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав передбачених Законом.

Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втративправо користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Таким чином відповідач, відчуживши належний йому на праві власності будинок, втратив право користування ним, оскільки це право є складовою частиною права власності на будинок. Самостійного права на житло за вказаною адресою з підстав, передбачених Законом (найм, оренда) відповідач не набув, оскільки відповідні договори з позивачем не укладав.

Відповідач не спростував цих доводів позивача.

Суд визнає такими, що заслуговують на увагу, доводи позивача про те, що реєстрація місця проживання відповідача за адресою м. Ковель, вул. Коновальця, 38 перешкоджає їй вільно володіти, користуватись, розпоряджатись своїм майном (будинком) на власний розсуд. Таким чином суд визнає порушеним право власності позивача саме відповідачем, а тому це право підлягає захисту судом, а позивач обґрунтовано просить усунути це порушення.

З огляду на викладене, суд прийшов до переконливого висновку про те, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою.

Однак позовна вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку до задоволення не підлягає, виходячи з такого.

В силу ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з місця реєстрації проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Аналізуючи вказану норму Закону, слід прийти до висновку, що саме по собі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з місця реєстрації проживання, а тому додаткового дублювання в рішенні суду ця норма не потребує.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в сумі 393,60 грн. (243,60 грн. судового збору та 150 грн. витрат, повязаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача).

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, на підставі 16, 311, 316, 317,319, 321, 379, 382, 383, 386, 391, 405, 810, 814 ЦК України, ст.ст. 150, ЖК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 38 по вул. Коновальця в м. Ковелі Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 393 (триста дев'яносто три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні при його оголошенні - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: ОСОБА_4