У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 вересня 2014 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_4 суму боргу за договором позики в розмірі 3 712 776 грн 82 коп., 3 % річних від простроченої суми - 463 537 грн 63 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 31 грудня 2009 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження його укладення видано розписку, яка посвідчує, що він передав ОСОБА_4 276 300 доларів США в національній валюті за курсом Національного банку України, які останній зобов'язався повернути до 1 липня 2010 року. Добровільно повернути борг ОСОБА_4 відмовляється.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 3 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 4 176 314 грн 45 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач за договором позики зобов'язання не виконав, борг не повернув, тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики та три проценти річних від простроченої суми. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не пропустив позовну давність, оскільки така перервалась поданням 27 червня 2013 року позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, яка ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 5 липня 2013 року була повернута заявнику.

Із висновками судів першої та апеляційної інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Судами встановлено, що 31 грудня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав позичальнику 276 300 доларів США в національній валюті за курсом Національного банку України, які останній зобов'язався повернути до 1 липня 2010 року. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_4 написав розписку (а.с. 7).

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заперечуючи проти позову в суді першої інстанції, ОСОБА_5 просив застосувати позовну давність (а.с. 52-53, 70-71, 81).

Водночас ОСОБА_3 просив визнати поважними причини пропуску позовної давності з тих підстав, що 27 червня 2013 року він пред'явив позов до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 5 липня 2013 року зазначену позовну заяву було повернуто заявнику (а.с. 82-83).

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За змістом ч. 2 ст. 264 ЦК України пред'явлення позову є підставою переривання позовної давності у тому випадку, коли позов пред'явлено з додержанням вимог процесуального закону. У випадку повернення позовної заяви перебіг позовної давності не переривається.

У порушення ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції належним чином не з'ясував, чи пропустив позивач позовну давність для звернення до суду з урахуванням положень ч. 1 ст. 265 ЦК України, неправильно застосував норму матеріального права, яка регулює переривання перебігу позовної давності, у зв'язку з чим не вирішив питання про застосування позовної давності за заявою відповідача і підстави для визнання поважних причин пропущення позовної давності за заявою позивача.

За змістом ст. ст. 303, 315 ЦПК України апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду у частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Переглядаючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги і заперечення сторін, не спростував їх та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами першої та апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 вересня 2014 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук

А.С. Олійник