У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» про припинення договору поруки та іпотечного договору,

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 11 вересня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_4 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 48-07-Ил/03, предметом якого було надання банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, кредитних ресурсів в сумі 250 тис. доларів США з терміном погашення кредитних ресурсів до 09 вересня 2022 року з платою по процентній ставці 14 % річних.

11 вересня 2007 року на забезпечення кредитних зобов'язань позичальника ОСОБА_2 уклала з ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» договір поруки № 48-07-П/02, відповідно до п. 1.1 якого, поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії від 11 вересня 2007 року № 48-07-Ил/02. Згідно п. 2.1 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідні до п. 2.3 поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. Згідно п. 4.4 договору поруки внесення змін доповнень у кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, не допускається без узгодження з поручителем.

Позивач зазначала, що 22 травня 2015 року їй стало відомо, що 16 вересня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода № 1 до договору про відкриття кредитної лінії від 11 вересня 2007 року № 48-07-Ил/02. ОСОБА_2 стверджувала, що про існування такої угоди їй раніше відомо не було і вона не надавала своєму чоловікові згоду на її укладення.

Як зазначила позивач, зі змісту додаткової угоди вбачається, що внаслідок її укладення відповідно збільшилася відповідальність поручителя, а саме відповідно до п. 1 додаткової угоди сторони домовились викласти п. 2.1 договору про відкриття кредитної лінії № 48-07-Ил/02 від 11 вересня 2007 року в наступній редакції: «банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності у розмірі 250 тис. доларів США, зі сплатою 16 % річних.

Відповідно до п.3 додаткової угоди сторони домовились викласти п. 4.1 договору про відкриття кредитної лінії від 11 вересня 2007 року № 48-07-Ил/02 в наступній редакції: «позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 16 % річних», що є очевидним щодо збільшення розміру відповідальності поручителя, оскільки збільшують розміри процентної ставки за користування кредитом.

Оскільки збільшення відсоткової ставки за користування кредитом було проведено без згоди ОСОБА_2 і вона до звернення до суду з даним позовом не була повідомлена про укладання додаткової угоди, позивачка вважала, що договір поруки є припиненим.

Також на забезпечення виконання обов'язків ОСОБА_4 по кредитному договору від 11 вересня 2007 року № 48-07-Ил/02 ОСОБА_2 уклала з відповідачем іпотечний договір, за яким передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: домоволодіння НОМЕР_2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 270,4 кв. м, житловою площею 66,8 кв. м та земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0819 га, з кадастровим номером НОМЕР_1.

З підстав, викладених вище, позивачка вважала також, що як наслідок, припиненим є і іпотечний договір, який було укладено на забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_4

Враховуючи вищевикладене, просила суд визнати договір поруки від 11 вересня 2007 року № 48-07-П/02, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», припиненим з 16 вересня 2008 року; визнати припиненим іпотечний договір, укладений між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_2 від 11 вересня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрований в реєстрі 16 вересня 2008 року за № 1749: внести запис до державного реєстру іпотек про припинення іпотечного договору № 1749 від 11 вересня 2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_2, з 16 вересня 2008 року; вилучити із державного реєстру обтяжень та заборон запис про заборону відчуження домоволодіння НОМЕР_2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 270,4 кв. м, житловою площею 66,8 кв. м, що виник на підставі іпотечного договору від 11 вересня 2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_2, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1749; вилучити із державного реєстру обтяжень та заборон запис про заборону відчуження земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0819 га, з кадастровим номером НОМЕР_1., що виник на підставі іпотечного договору від 11 вересня 2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» та ОСОБА_2, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1749.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов частково, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1ст. 559 ЦК України).

Відповідно до п. 23 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про заставу», ст. ст. 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до ст. 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (ст. ст. 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Зміна зобов'язання без згоди іпотекодавця у разі збільшення обсягу його відповідальності в силу положень ст.17 Закону України «Про іпотеку» не є підставою припинення договору іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що між позичальником та банком була укладена додаткова угода до договору про відкриття кредитної лінії № 48-07-Ил/03, умовами якої закріплювалась зміна процентів за користування кредитом.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси і кредит» про припинення договору поруки та іпотечного договор, за касаційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак