АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/424/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ТОВ «Кредитні ініціативи» - Пономарьова Ігоря Олексійовича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и л а :

23 вересня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 13 березня 2006 року між ОСОБА_7 та АКБ «ТАС - Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 16.06-04/330-КЛ, згідно якого відповідач ОСОБА_7 отримав грошові кошти у сумі 25000 дол. США на строк з 13 березня 2006 року по 12 березня 2011 року зі сплатою 16,00 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Позивач вважає, що в зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_7 умов кредитного договору виникла заборгованість, яка станом на 01 вересня 2014 року складає 553587,71 грн.: за кредитом - 19969,04 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 261876,23 грн., по відсотках - 16556,66 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 217125,89 грн., пеня - 5687,43 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 74585,59 грн.

Позивач зазначає у позові, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та факторинговою компанією ТОВ «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу, відповідно якого відбулось відступлення права вимоги заборгованості по кредитних договорах.

28 листопада 2012 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір факторингу, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги заборгованості по кредитних договорах. Таким чином, вважає позивач, на даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ТОВ «Кредитні ініціативи», в зв'язку з чим товариство звернулася до суду із даним позовом та просило стягнути з відповідача ОСОБА_7 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 16.06-04/330-КЛ від 13 березня 2006 року у розмірі 553587,71 грн., а саме: - за кредитом 261876,23 грн., - по відсотках 217125,89 грн., - пені 74585,59 грн. та 3654 грн. судового збору.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ТОВ «Кредитні ініціативи» - Пономарьов І.О. оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду прийнято з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права. Просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» частково, а саме: стягнути з відповідача ОСОБА_7 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 353815,21 грн., а саме: за кредитом - 62103,73 грн., по відсотках - 217125,89 грн., пені - 74585,59 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі - 3654 грн.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується судовими повістками про вручення, заяв та клопотань про перенесення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог позивачем, пославшись, що невід'ємними частинами даних договорів факторингу є Реєстр заборгованості боржників, проте до позовної заяви доданий лише один реєстр, який неможливо прочитати, а тому суд не мав можливості перевірити, чи зазначений у даному реєстрі боржник - відповідач, та невідомо і те, додатком до якого договору факторингу є даний реєстр заборгованості боржників. Всі додатки до позовної заяви належним чином не завірені, а тому відповідність їх оригіналам можливо піддати сумніву.

Також суд першої інстанції послався на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2010 року, яким стягнуто із відповідача ОСОБА_7 на користь ПАТ «Сведбанк» в порядку відшкодування заборгованості за кредитним договором № 16.06-04/330-КЛ від 13 березня 2006 року кошти в сумі 29696,94 дол. США у гривневому еквіваленті, та зазначав, що правове регулювання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі ухваленого з цього приводу судового рішення здійснюється не на підставі норм ЦК України, а в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» та ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є вірними, такими що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні 13 березня 2006 року між відповідачем ОСОБА_7 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір № 16.06-04/330-КЛ, згідно якого відповідач ОСОБА_7 отримав грошові кошти у сумі 25000 дол. США на строк з 13 березня 2006 року по до 12 березня 2011 року зі сплатою 16,00 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, згідно якого відбулось відступлення права вимоги щодо заборгованостей, зазначених у Реєстрі Заборгованостей.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги щодо заборгованостей, зазначених у Реєстрі Заборгованостей.

Пунктом 1.1. договору факторингу визначено перелік документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям (право вимоги яких відбувається згідно умов цього договору), а також є необхідними для пред'явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, серед яких є: оригінали або засвідчені клієнтом копії меморіальних ордерів/оригінали або засвідчені клієнтом копії заяв на видачу готівки за умови, що такі вимагаються в судовому порядку під час примусового стягнення заборгованості боржників за кредитами, за виключенням справ боржників, по яким є таке, що набрало законної сили, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом та/або справа знаходиться на стадії примусового виконання рішення суду/виконавчого напису нотаріуса в органах Державної виконавчої служби.

Згідно до п. 1.2. даного договору клієнт гарантує, що на дату укладення цього договору йому належать права вимоги щодо заборгованостей, зазначених у Реєстрі Заборгованостей.

А п. 2.1. договору визначено, що клієнт відповідно до умов даного договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі Заборгованостей боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. Після переходу прав вимоги заборгованості до фактору, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу, згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2010 року стягнуто із ОСОБА_7 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість по кредитному договору № 16.06-04/330-КЛ від 13 березня 2006 року в сумі 29696,94 дол. США, що еквівалентно 237305,29 грн.

Таким чином, після ухвалення рішення суду від 20 січня 2010 року та набрання ним чинності було відкрито виконавче провадження і правові відносини щодо повернення заборгованості за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_7 змінилися, оскільки банк став стягувачем, а позивальник боржником. Тому в подальшому дані правовідносини щодо стягнення заборгованості на підставі рішення суду здійснюються вже в порядку, визначеному Законом України »Про виконавче провадження « та ЦПК України.

З огляду на викладене, після ухвалення рішення суду та набрання ним чинності, ПАТ «Сведбанк» мав можливість передати іншій особі в частині стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним із ОСОБА_7 лише ті права, які має стягував у виконавчому провадженні.

Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «Кредитні ініціативи» посилалося на те, що в зв'язку з порушенням відповідачем ОСОБА_7 умов кредитного договору у нього виникла заборгованість, яка станом на 01 вересня 2014 року згідно розрахунків складає 553587,71 грн., та яку просили стягнути з відповідача, оскільки згідно договору факторингу від 28 листопада 2012 року товариство набуло права кредитора за вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із п. 2.1. договору факторингу вбачається, що клієнт відповідно до умов даного договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у Реєстрі Заборгованостей боржників та у переліку кредитних договорів та договорів забезпечення, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників.

Також даним пунктом договору передбачено, що після переходу прав вимоги заборгованості до фактору, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов'язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

В свою чергу, пунктом 1.1. договору визначено перелік документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнту до боржників по заборгованостям (право вимоги яких відбувається згідно умов цього договору), а також є необхідними для пред'явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, за виключенням справ боржників, по яким є таке, що набрало законної сили, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом та/або справа знаходиться на стадії примусового виконання рішення суду в органах Державної виконавчої служби.

Виходячи із умов договору факторингу, вбачається, що банк передав позивачу право вимоги по кредитних договорах, що також було зазначено позивачем у позові, у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов'язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

Судом першої інстанції достовірно встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2010 року із відповідача ОСОБА_7 на користь ПАТ «Сведбанк» стягнуто заборгованість по вказаному кредитному договору. Дане рішення знаходиться на виконанні у відділі ДВС Золотоніського РУЮ в Черкаській області, а виконавче провадження відкрито згідно заяви ВАТ «Сведбанк».

Також із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем не надано до позовної заяви Реєстр Заборгованостей, передбачений п. 1.2., який є невід'ємною частиною договору факторингу, та який підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до ОСОБА_7, із якого б чітко вбачалася заборгованість боржника, натомість надано Реєстр Заборгованостей, який неможливо прочитати , тому він не є допустимим доказом.

Таких даних Реєстру Заборгованостей не додано апелянтом до апеляційної скарги і не надано під час розгляду справи в апеляційній інстанції.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції безпідставно послався на рішення суду від 20 січня 2010 року, є необґрунтованими і не підлягають задоволенню колегією суддів, оскільки рішення було ухвалено про стягнення заборгованості станом на день звернення з позовом і надання позивачем розрахунків заборгованості, згідно якого курс долара брався станом на дату розрахунку. Посилання апелянта на зміну курсу долара, а відповідно і зміну суми заборгованості в гривневому еквіваленті та різницю, яка складає 62103, 73 грн. згідно розрахунку апелянта на день звернення з позовом не приймаються до уваги, оскільки є рішення суду, яке набрало чинності і виконується, тому всі питання його виконання і стягнення коштів вирішуються у виконавчому провадженні згідно вимог чинного законодавства.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ТОВ «Кредитні ініціативи» - Пономарьова Ігоря Олексійовича - відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :