Провадження № 22-ц/779/1846/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.

секретаря Яковин М.Я.,

з участю:позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 13 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

у грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з даним позовом посилаючись на те, що тривалий час ОСОБА_3 у безпідставних скаргах, адресованих головному лікарю ЦМКЛ м. Івано-Франківськ звинувачує її у зловживаннях при здійсненні професійної діяльності, вчиненні кримінальних злочинів, що негативно вплинуло на її ділову репутацію, завдало їй моральної шкоди. Уточнивши позовні вимоги, просила визнати недостовірною поширену відповідачем інформацію, зобовязати його спростувати цю інформацію шляхом подання заяви на імя головного лікаря ЦМКЛ м. Івано-Франківська, в якій вказати, що відомості зазначені ним в скарзі є недостовірними; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн і судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 липня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_3 у скарзі на імя головного лікаря ЦМКЛ м. Івано-Франківська від 12.05.2014 року, а саме: «що в квітні 2014 року ОСОБА_2 вчинила кримінальний злочин за ст. 383 ч.2 та за ст. 384 ч.2 КК України, до того також вчиняла аналогічні злочини; що завдяки своїй посаді організувала навколо себе злочинне угрупування для свого захисту». Зобовязано ОСОБА_3 спростувати перед керівництвом ЦМКЛ м. Івано-Франківська поширені ним недостовірні відомості в скарзі на імя головного лікаря ЦМКЛ м. Івано-Франківська від 12.05.2014 року, а саме: «що в квітні 2014 року ОСОБА_2 вчинила кримінальний злочин за ст. 383 ч.2 та за ст. 384 ч.2 КК України, до того також вчиняла аналогічні злочини; що завдяки своїй посаді організувала навколо себе злочинне угрупування для свого захисту» шляхом звернення із заявою на імя головного лікаря ЦМКЛ м. Івано-Франківська про те, що відомості викладені ним в скарзі від 12.05.2014 року, а саме: «що в квітні 2014 року ОСОБА_2 вчинила кримінальний злочин за ст. 383 ч.2 та за ст. 384 ч.2 КК України, до того також вчиняла аналогічні злочини; що завдяки своїй посаді організувала навколо себе злочинне угрупування для свого захисту» є недостовірними. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність і необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи рішення суд виходив із того, що ним поширено недостовірну інформацію, однак не врахував, що звернення від 12.05.2014 року до головного лікаря ЦМКЛ не є поширенням недостовірної інформації, оскільки у нього є конституційне право на звернення, передбачене ст. ст. 34, 40 Конституції України. Відповідно до Закону України "Про звернення громадян" він направив письмове звернення в державну медичну установу, в якому просив перевірити викладені факти та вжити відповідні заходи. Згідно рішення КСУ від 10.04.2003 року звернення громадян за змістом ч. 1 ст. 7 ЦК України не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність та ділову репутацію. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.05.2014 року ОСОБА_3 звернувся зі скаргою на імя головного лікаря ЦМКЛ м. Івано-Франківська. Зі змісту скарги вбачається, що скарга є шостою, відповідач скаржиться на дільничну медсестру по с. Микитинці ОСОБА_2 і стверджує: «що у квітні 2014 року ОСОБА_2 вчинила кримінальний злочин за ст. 383 ч. 2 та ст. 384 ч. 2 КК України. Відповідач вказував, що злочини позивачка вчиняла неодноразово, а завдяки своїй посаді організувала навколо себе злочинне угрупування».

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що у скарзі на імя головного лікаря ЦМКЛ м. Івано-Франківська від 12.05.2014 року відповідач, обвинувачуючи ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних злочинів, стверджує про порушення нею норм чинного законодавства, принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття. Таким чином дана інформація являється негативною для позивачки і тому її поширення завдало моральної шкоди та шкоду діловій репутації позивачки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія судів не приймає до уваги посилання апелянта на непоширення ним недостовірної інформації, а наявність у нього конституційного права на звернення громадян в державну установу з вимогою перевірки викладених фактів для вжиття відповідних заходів, так як вони спростовані матеріалами справи та суперечать вимогам закону.

Так, статтею 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Згідно зі ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Частиною 3 ст. 277 ЦК України встановлено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

За змістом ст. 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 є необґрунтованим.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Оскільки приниження честі й гідності позивача полягало не у зверненні відповідача до правоохоронного органу, ураховуючи, що при розгляді справи суд встановив, що ОСОБА_3 у своїй скарзі до головного лікаря ЦМКЛ м. Івано-Франківська посилався на завідомо неправдиві відомості, а для таких звернень не було жодних підстав, тому висновок суду є правильним.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Інформацію, яка була розповсюджена відповідачем щодо позивача про те, що остання вчинила кримінальні злочини, організувала злочинне угрупування, у контексті ст. 30 Закону України "Про інформацію" та ст. 62 Конституції України, не можна розцінювати як оціночні судження, оскільки вона носить стверджувальний характер та є такою, що підлягає перевірці на предмет її достовірності.

Так як доказів, які б достовірно підтверджували факт вчинення позивачем кримінальних злочинів, організацію злочинного угрупування, суду відповідачем не надано, то вказана інформація є недостовірною та негативною для позивача.

З огляду на таке, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку наданим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про підставність позову.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову, тому підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 13 липня 2015 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

ОСОБА_5