АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Гальонкіна С.А., Дорош А.І.

при секретарі: Діхтяр Т.В.

за участю адвоката Литвишко І.В.

відповідача - ОСОБА_3

третьої особи - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 квітня 2015 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, Органу опіки та піклування Октябрської районної у м. Полтаві ради про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 19 липня 2006 року між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним банком "Райффайзен Україна", правонаступником прав якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" було укладено Кредитний Договір №МL-D00/110/2006, за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі 32000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язався повернути Банку суму отриманого кредиту, та оплатити відповідну плату за користування кредитними коштами у строки, передбачені Кредитним договором.

Вказувало, що банк виконав зобов'язання, передбачені Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в той час як позичальник не виконує належним чином зобов'язання, визначені за умовами Кредитного договору щодо своєчасного та повного погашення передбачених договором платежів, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість.

З цих підстав позивач просив: звернути примусове стягнення на нерухоме майно - трикімнатну квартиру, загальною площею 66,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 - для задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором №МL-D00/110/2006 від 19 липня 2006 року в розмірі 22 104,72 доларів США, що еквівалентно (за курсом НБУ станом на 25 жовтня 2013 року) 176 683 грн. 03 коп. та 8 грн. 41 коп.;

Визначити спосіб реалізації предмету іпотеки: шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, визначеною на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності.

Виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з трикімнатної квартири, загальною площею 66,4кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 суму заборгованості за Кредитним Договором МL-D00/110/2006 від 19 липня 2006 року в розмірі 22 104,72 доларів США, що еквівалентно (за курсом НБУ станом на 25 жовтня 2013 року) 176 683 грн. 03 коп. та 8 грн. 41 коп.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09 лютого 2015 року задоволено клопотання представника позивача . До участі у справі в якості правонаступника позивача - Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" - залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" /т. 1 а. с. 177/.

Цієї ж дати - 09 лютого 2015 року представник ТОВ "ОТП Факторинг Україна" - Могильчук О.О. надала до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна", яке у відповідності до ст. 37 ЦПК України є правонаступником Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором №МL-D00/110/2006 від 19 липня 2006 року в розмірі 21 355,89 доларів США, що на 01 жовтня 2014 року за курсом НБУ (1 USD = 12,9492 UAH) становить 276 541 грн. 69 коп.; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 1531,88 доларів США, що за курсом НБУ (1 USD = 12,9492 UAH) станом на 01 жовтня 2014 року становить 19 836 грн. 62 коп.; суму пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 504 771 грн. 03 коп., а всього стягнути 801 149 грн. 34 коп.

В іншій частині позовні вимоги залишені без змін. /т. 1 а. с. 174-175/.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог залучено - ОСОБА_8 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та орган опіки та піклування Октябрської районної у м. Полтаві ради /т. 1 а. с. 240/.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01 квітня 2015 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило оскаржуване ним судове рішення - скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» своє заперечення надала ОСОБА_3, в якому, спростовуючи доводи позивача, просила апеляційну скаргу - відхилити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 19 липня 2006 року між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним банком "Райффайзен Україна", правонаступником прав якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", було укладено Кредитний Договір №МL- D00/110/2006, за умовами якого Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі 32000,00 доларів США, а Позичальник взяв на себе зобов'язання повернути Банку суму отриманого кредиту, та оплатити відповідну плату за користування кредитними коштами у строки, передбачені Кредитним договором.

В подальшому до кредитного договору вносились зміни, шляхом укладення між сторонами 14 вересня 2009 року додаткового договору, в якому, зокрема, встановлено графік платежів в новій редакції.

19 липня 2006 року в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між ОСОБА_3 та Банком було укладено договір іпотеки №РМL-D00/110/2006, згідно умов якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов'язань перед Банком по кредитному договору ОСОБА_3 надала в іпотеку Банку 3-кімнатну квартиру, загальною площею 66,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

19 липня 2006 року між ОСОБА_3, та АКБ "Райфайзенбанк України" було укладено договір поруки №SМL-D00/110/2006. згідно умов якого вона виступила поручителем по вищезазначеним кредитним зобов'язанням ОСОБА_5

Банк виконав зобов'язання, передбачені Кредитним договором і надав позичальнику кредитні кошти.

Також суд вважав встановленим, що станом на 04 вересня 2013 року заборгованість позичальника перед позивачем за Кредитним договором становить 22 104, 72 доларів США, що еквівалентно (за курсом НБУ станом на 25 жовтня 2013 року) 176 683 грн. 03 коп., з яких:

- 21 355,89 доларів США (еквівалент 170 697 грн. 63 коп.) - заборгованість по сплаті кредиту,

- 748,83 доларів США (еквівалент 5 985 грн. 40 коп.) - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» продало (переуступило) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори згідно з додатком до договору, зокрема кредитний договір від №МL-D00/110/2006 від 19 липня 2006 року, укладений з ОСОБА_5, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло такий кредитний портфель та зобов'язалося сплатити на користь продавця винагороду /т. 1 а. с. 126-143/.

Також 20 березня 2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1.1.1 якого ПАТ «ОТП Банк» передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» сукупність належних йому прав, за договорами забезпечення, зокрема і за договором іпотеки №РМL-D00/110/2006 від 19липня 2006 року, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно /а. с. 102-108/.

Згідно уточнених позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором №МL-D00/110/2006 від 19 липня 2006 року в розмірі 21 355,89 доларів США, станом на 01 жовтня 2014 року за курсом НБУ (1 USD = 12,9492 UAH) становить 276 541 грн. 69 коп.; заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 1531,88 доларів США, за курсом НБУ (1 USD = 12,9492 UAH) станом на 01жовтня 2014 року становить 19 836 грн. 62 коп.; суму пені за прострочення виконання зобов'язань в розмірі 504 771 грн. 03 коп., а всього - 801 149 грн. 34 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції, виходив з того, що неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено примусово звертати стягнення на нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами в іноземній валюті.

Проте з таким висновком районного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»,у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції не врахував того, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не встановлено, що іпотека припиняється, лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Виходячи з положень ст. 3 вказаного Закону, він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону.

Звідси, помилковим є висновок суду про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки, в період дії цього Закону.

В той же час, суд не дав належної правової оцінки факту доведеності та обґрунтованості позовних вимог, не з'ясував наявності правових підстав для задоволення позову.

У відповідності з ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фі-нансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичаль-никові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України.

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

За нормами ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що що 19 липня 2006 року між ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним банком "Райффайзен Україна", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", було укладено Кредитний Договір №МL-D00/110/2006,

У відповідності до пп. 1.1.вказаного Кредитного договору Позичальник отримав кредит у розмірі 32 000,00 доларів США з цільовим використанням: перший транш - на погашення поточної заборгованості Позичальника перед Кредитором першої черги за кредитним договором першої черги, другий транш - на споживчі цілі, з фіксованою процентною ставкою в 11 % та ануїтетними платежами в розмірі 350 доларів США щомісячно. Вказаний кредит було надано строком до 19 липня 2019 року.

В подальшому до кредитного договору вносились зміни, шляхом укладення між сторонами додаткового договору 14 вересня 2009 року, в якому, зокрема, встановлено графік платежів в новій редакції.

Також 19 липня 2006 року в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором, між ОСОБА_3 та Банком було укладено договір іпотеки №РМL-D00/110/2006, згідно умов якого, для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов'язань перед Банком по кредитному договору ОСОБА_3 надала в іпотеку Банку належну їй трикімнатну квартиру, загальною площею 66,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Окрім того, 19 липня 2006 року між ОСОБА_3, та АКБ "Райффайзенбанк України" було укладено договір поруки №SМL-D00/110/2006. згідно умов якого вона виступила поручителем по вищезазначеним кредитним зобов'язанням ОСОБА_5

Звертаючись у жовтні 2013 року до суду з зазначеним позовом, в тому числі з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за вказаним кредитним договором, ПАТ «ОТП Банк» зазначало, що станом на 04 вересня 2013 року заборгованість позичальника перед позивачем за Кредитним договором становить 21 355,89 доларів США по сплаті кредиту та 748,83 доларів США - по сплаті відсотків за користування кредитом.

В той же час позивачем жодним чином не акцентовано увагу на тому, коли ж саме виникла вказана заборгованість по кредиту, також не зазначено який саме борг має позичальник за вказаним кредитним договором (в тому числі з урахуванням права на дострокове повернення чи без урахування такого).

В той же час, відповідно до підпункту 2.1.3.1. пункту 2.1.3. Додаткового договору №1 до кредитного договору №МL-D00/110/2006, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Третіми особами своїх боргових зобов'язань та/чи інших умов Кредитною договору. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника, що зазначена в цьому додатковому договорі, відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30-ти календарних днів з дати відправлення банком вищевказаної вимоги.

Таким чином, зі змісту наведених умов Додаткового договору слідує, що Банк має зазначати обумовлені вказаним пунктом обставини порушення позичальником виконання умов договору, з якими банк пов'язує виникнення права на дострокове повернення кредиту. Обгрунтовуючи право на стягнення з ОСОБА_5 заборгованості у повному обсязі, у тому числі і за простроченим кредитом, позивач має навести зазначені обставини, довести їх належними доказами, зокрема його право на дострокове повернення кредитних коштів.

В той же час, як у позовній заяві ПАТ "ОТП Банк", так і в заяві ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про уточнення позовних вимог, таких обставин не наведено, відсутні відповідні докази щодо цього і в матеріалах справи.

З огляду на вищевказане, позивачем не доведено виникнення у нього права на дострокове повернення кредиту, не надано помісячного розрахунку з зазначенням розміру заборгованості, що унеможливлює визначити час виникнення заборгованості.

Окрім того, згідно умов п. 3.4 договору поруки №SМL-D00/110/2006. від 19 липня 2006 року, обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги, яку кредитор надсилає поштою за адресою, вказаною в цьому договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки строк виконання зобов'язання по вказаному кредитному договору визначено 19 липня 2019 року, - у позивача не виникло право вимоги на предмет застави.

З огляду на норми ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його

невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, встановлено, що позивач перед поданням вказаного позову до суду не звертався з письмовою вимогою до ОСОБА_3 про дострокове виконання основного зобов'язання.

Згідно п. 4.3 вищевказаного Договору факторингу, Клієнт зобов'язується повідомити боржників/поручителів про укладення цього договору протягом 20 робочих днів з дати набрання чинності шляхом направлення на їх адреси письмового повідомлення.

В той же час позивачем не надано жодного доказу на підтвердження виконання вищезазначених умов договору, також не доведено факту дотримання ним, як іпотеко- держателем, норм ч. 2 ст. 24 Звкону України щодо обов'язку письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, з урахуванням встановлення факту недотримання позивачем зазначених вимог закону, а також умов укладених сторонами договорів, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та приходить до висновку про відмову у задоволенні його позову в повному обсязі - за необґрунтованістю.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, підлягає скасуванню відповідно п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" - частково задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 01 квітня 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_6 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4, органу опіки та піклування Октябрської районної у м. Полтаві ради про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: