Справа № 534/845/15-ц
№ 2/534/452/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2015 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі ОСОБА_1 ОСОБА_2В
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Комсомольську справу за цивільним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення коштів за депозитним вкладом,
Ухвалою суду від 02 червня 2015 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Публічне акціонерне товариство Банк Фінанси та Кредит (а.с.25).
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність та прохав позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повторно не зявився до залу суду, причин неявки не повідомив, письмових заперечень та доказів на їх підтвердження не надав.
Представник відділення №39 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовився від отримання судової повістки, тому в силу ч.8 ст.76 ЦПК України вважається належно повідомленим (а.с.13,15,38).
З огляду на викладене, суд вважає за можливе ухвалення заочного рішення на підставі наявних в справі доказів.
Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає позов ОСОБА_3 обґрунтованим і підлягаючим до задоволення частково з наступних підстав.
У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
05 березня 2015 року позивач звернувся до "Банку" із заявою про повернення банківського вкладу (а.с.5), в задоволенні якої, за його поясненням в позовній заяві, йому було відмовлено в зв'язку з необхідністю дотримання "Банком" нормативно-правових вимог державних наглядових та контролюючих органів /зокрема Постанови правління НБУ № 540 від 29 серпня 2014 року/.
Визначаючи характер спірних правовідносин, з врахуванням того, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків сторін став Договір про банківський строковий вклад, суд, при вирішенні цього спору, виходить з наступного.
Так, згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Тобто, ця норма законодавства України визначає, що вкладом (депозитом) є виключно кошти, які розміщені на іменних рахунках клієнтів (вкладників) у банку.
Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Частиною другою ст.1060 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
Частиною п'ятою статті 1061 ЦК України закріплено, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до абз.2 ч.6 ст.1060 ЦК України, у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.
Таким чином, проценти за користування вкладом повинні бути виплачені вкладникові на момент видачі вкладу, тобто з врахування також і періоду прострочення виконання строку, визначеного в договорі.
Пунктом 2 Договору про банківський вклад визначено, що за час користування коштами Вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору, Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 23,50 % річних.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у відповідності до умов договору та вимог ЦК України.
Як вбачається із змісту ч.2 ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на повернення вкладу, отримання 3% річних та індексу інфляції за невиконання рішення суду про стягнення банківського вкладу, оскільки боржник не може бути звільнений від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд погоджується з розрахунками 3% річних та втрат позивача від знецінення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції, наведених у позові, тому вважає, що з відповідача підлягає стягненню втрати від знецінення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1201,86 грн. та 3% річних в розмірі 45,73 грн.
Разом з цим, суд дійшов висновку про необхідності відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 30% річних в розмірі 452,32 грн., оскільки ця вимога позивача базується на довільному та хибному тлумаченні правової норми, закріпленої в ст.551 ЦК України. Тим більше, що договором про банківський строковий вклад (депозит) не передбачено відповідальності Банку у виді неустойки за несвоєчасне повернення вкладу.
Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.
У відповідності до п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачку звільнено від сплати судового збору, тому він підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1058,1060 ЦК України, ст.213 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.
В задоволенні позову в частині стягнення з ПАТ Банк Фінанси та Кредит 30% неустойки в розмірі 457,32 грн. ОСОБА_3 відмовити.
Стягнути з ПАТ Банк Фінанси та Кредит на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів, з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом вірно.

Суддя В.В. Крикливий