Справа № 466/3793/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.

за участю представника ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету ОСОБА_4 селищної ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними актів про право власності на земельні ділянки та зобовязання визначення та затвердження меж, -

установив:

25.05.2015 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету ОСОБА_4 селищної ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_6, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №494202 виданого ОСОБА_5 та зобовязання ОСОБА_4 селещну раду визначити та затвердити межі земельних ділянок по вул.Волошковій в с.м.т. Брюховичі згідно генерального плану забудови та на підставі рішення №371 від 27.12.2007 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Рішенням №371 від 27.12.2007 року йому було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,06 га по вул. Волошковій в с.м.т.Брюховичі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Після одержання позитивних висновків необхідно було надати проект відведення земельної ділянки на затвердження в селищну раду. Для цього необхідно було визначити і погодити землевпорядниками ОСОБА_4 селищної ОСОБА_7 межі земельних ділянок. Однак жодних дій зі сторони землевпорядників по узгодженню, визначенню та затвердженню меж земельних ділянок зроблено не було, внаслідок чого Рішенням №600 від 23.10.2008 року Брюховецька селищна рада продовжила термін дії рішення №371, а саме п. 2 від 27.12.2007 року на розробку проекту відводу земельної ділянки площею 0,060 га по вул. Волошковій в с.м.т. Брюховичі. Контроль за виконанням даного рішення, було покладено на постійну комісію з питань містобудування, благоустрою, розвитку комунального господарства.

Враховуючи бездіяльність ОСОБА_4 селищної ради по виконанню вищезазначених рішень, громадяни яким було виділено земельні ділянки без узгодження і визначення меж, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_8, самостійно почали визначати і відокремлювати дані земельні ділянки, що призвело до значних порушень, оскільки дані дії не визначались встановленими розмірами виділених земельних ділянок, чим порушились права інших громадян в тому числі і права позивача. Оскільки, внаслідок цих неправомірних дій площа його земельної ділянки була значно зменшина.

01.10.2009 року позивач звернувся до голови Брюховецької селищної ради із заявою про призначення земельної депутатської комісії по вирішенню питання щодо визначення меж земельних ділянок на вул.Волошковій у с.м.т.Брюховичі, оскільки в наслідок самочинних дій вищезазначених громадян неможливо виконати Рішення №3371 від 27.12.2007 року та №600 від 23.10.2008 року. На дане звернення він отримав відповідь №2160 від 11.12.2009 року з якої вбачається, що вирішення даного питання по суті було відкладено до винесення меж земельних ділянок в натурі. Додатково було повідомлено, що гр. ОСОБА_5 надіслане письмове повідомлення про зобовязання його винесення меж земельної ділянки в натурі терпіном до 23.2009 року. В своїй відповіді на думку позивача ОСОБА_9 Брюховецької селищної ради свідомо приховав що незважаючи на невизнання і не погодження меж земельних ділянок громадянам ОСОБА_5 і ОСОБА_8 були видані державні акти на право приватної власності.

Відповідно до даних Державного земельного кадастру після смерті ОСОБА_8 спадщину, а саме земельну ділянку площею 0, 0600 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.м.т. Брюховичі на вул. Волошковій, 7 прийняла ОСОБА_10 та в подальшому відчужила в користь ОСОБА_6 на підставі договору дарування земельної ділянки, який посвідчений 27.11.2012 року.

Таким чином на думку позивача діями відповідачів було порушено його права щодо визначення меж його земельної ділянки, в звязку з чим позивач звертається із зазначеним позовом до суду. Просив позов задоволити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та додатково пояснив, що він користується своєю ділянкою з 1980 року і така обнесена сіткою. Також зазначив, що з 1983 року межі йогоділянки не змінювалися. На підставі рішення від 27.12.2007 року № 371 він державного акту не отримував. .

Представник ОСОБА_4 селищної ради ОСОБА_11 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, зазначив, що при прийнятті рішень про виділення земельних ділянок, якими володіють відповідачі ОСОБА_4 селищна рада діяла в межах своєї компетенції, просив у задоволенні позову відмовити, в останнє судове засідання не зявився. 07.08.2015 року на адресу суду надійшов лист від голови Брюховецької селищної ради про відкладення розгляду справи у звязку із перебуванням уповноваженого представника у щорічній відпустці. З урахуванням пояснень представника, суд вважає, що розгляд справи слід проводити у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 у судову засідання не прибув, подав письмові заперечення на позов, просив в задоволенні позову відмовити, а тому, суд у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_1, який дії на підставі договору про надання правової допомоги № 49 від 22.06.2015 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2057 від 29.09.2012 року в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, ОСОБА_11 і ОСОБА_1, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення ОСОБА_4 селищної ради № 371 від 27.12.2007 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельних ділянок в смт. Брюховичі» гр. ОСОБА_12, котрий проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки пл. 0,06 га по вул. Волошковій для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Після одержання позитивних висновків в матеріалах попереднього погодження зобовязано землекористувача подати проект відведення земельної ділянки на затвердження в селищну раду до 27.08.2008 року (а.с.6).

23 жовтня 2008 року рішенням ОСОБА_4 селищної ради № 600 «Про продовження терміну дії рішення Брюховецької селищної ради», продовжено термін дії рішення №3711, пункт 2, від 27 грудня 2007 р., на розробку проекту відведення земельної ділянки пл. 0,06 га по вул. Волошковій для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд гр. ОСОБА_12, котрий проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Згідно рішення Виконавчого комітету ОСОБА_4 селищної ради народних депутатів № 350 від 01.10.1993 року «Про надання у приватну власність земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва гр. ОСОБА_8С.», громадянику ОСОБА_8, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, надано у приватну власність земельну ділянку в с.м.т.Брюховичі по вул. Волошковій , 7 площею 600 кв.м. для індивідуального житлового будівництва по індивідуальному проекту та господарської будівлі. Пунктом 3. даного рішення землевпорядника виконкому зобовязано відвести межі ділянки в натурі, оформити та видати план відводу меж ділянки та державний акт на право приватної власності на землю (а.с. ).

На виконання даного рішення 05.05.1994 року виконавчим комітетом Брювицької селищної ради народних депутатів видано державний акт про право приватної власності на землю ЛВ №731102117, згідно якого ОСОБА_8 став власником земельної ділянки площею 600 кв.м. в с.м.т.Брюховичі по вул. Волошковій, 7 (а.с. 12).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_8 помер 08.08.2010 року, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 09.08.2010 року зроблено відповідний запис у Книзі реєстрації смертей № 3944 та видано свідоцтво про смерть (а.с.13).

Після смерті чоловіка ОСОБА_10 звернувся з заявою до Другої львівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. В подальшому на підставі даної заяв 11.02.2011 року державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,06 га надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована на вул. Волошковій, 7 в с.м.т. Брюховичі міста Львова на території Львівської міської ради (а.с. ).

В подальшому дана земельна ділянка ОСОБА_10 була відчужена на користь ОСОБА_6, шляхом укладання договору дарування земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 27.11.2012 року зареєстрованого в реєстрі за №1500 (а.с. ).

На підставі укладеного договору дарування земельної ділянки 18.12.2012 року Відділом Держземагентва у м.Львові Львівської області ОСОБА_6 видано державний акт про право приватної власності на земельну ділянку ЯН №431187 (а.с. ).

Як вбачається з державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД №494202 від 09.04.2008 р. ОСОБА_5, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 є власником земельної ділянки розташованої на вул. Волошкова, 9 у с.м.т. Брюховичі площею 0,0600 га (а.с.11). Згаданий державний акт про право власності на земельну ділянку був виданий ОСОБА_5 на підставі укладеного ним з ОСОБА_13 договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_14 20.11.2007 року зареєстрованого в реєстрі за №3301 (а.с. ).

Відповідно до ст. 3 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 26 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

У відповідності до ст. 131 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Відповідно до Типового положення про міське управління (відділ) земельних ресурсів (Затверджене Постановою КМУ від 24 лютого 2003 р. N 200 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) міське управління (відділ) земельних ресурсів є територіальним органом Державного комітету України по земельних ресурсах і підзвітне та підконтрольне йому.

У відповідності до п. 11 Положення Управління (відділ) відповідно до покладених на нього завдань організовує видачу державних актів на право власності на землю і право користування землею, оформлення договорів на право тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, та здійснює їх реєстрацію.

Порядок виготовлення державних актів передбачений Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності, на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (Затверджена Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04.05.1999р. N 43).

Відповідно до ст.79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Пунктом 2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. за №376 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 р. за №391/17686 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», яким встановлено, що план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки.

Судом встановлено, що на даний час Державного акту на земельну ділянку позивач не має, а лише проводяться роботи з виготовлення проекту відведення земельної ділянки. Використання позивачем спірної земельної ділянки здійснюється згідно рішення ОСОБА_4 селищної ради № 371 від 27.12.2007 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельних ділянок в смт. Брюховичі», а відтак, на думку суду безпідставним є посилання позивача на те, що є належним землекористувачем, оскільки вказане рішення не є підставою для використання землі згідно ЗК України.

Крім цього позивачем не представлено акту на постійне користування згідно ст. 126 ЗК України, а також відомостей з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" та Управління земельних ресурсів у місті Львові (на даний час Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та відділ Держземагенства у м. Львові) про реєстрацію права на постійне користування. Крім цього Позивачем не представлено документів про виніс меж земельної ділянки, якою він користується на місцевості.

Відповідно до п.1.16. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів (Затверджена Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04.05.1999р. N 43) (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки.

Згідно зі ст. 158 ЗК України, виключно судами вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Тобто встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду.

Згідно з п.п. 4.1, 4.3, 4.4 Інструкції встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше зробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

Відповідно до ч.2 ст. 106 ЗК України види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування держаної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 ЗК України визначено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача враховуючи визначену ст. 158 ЗК України компетенцію суду при вирішенні спорів про межі земельних ділянок, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та обраний спосіб захисту позивача не відповідає його порушеному праву.

Відповідно до ст. 198 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Згідно кадастрового плану земельної ділянки ОСОБА_6, то така не межує із земельною ділянкою якою володіє чи користується позивач. Вказане свідчить, що дані державного земельного кадастру не містять інформації про земельну ділянку яку має намір отримати на підставі рішення органу місцевого самоврядування позивач, а отже не могли буди відображені в кадастрових зйомках.

Як вбачається з позовних вимог, то позивач просить визнати недійсними Державні акт на право власності на землю. Проте в позовній заяві не вказано жодної підстави з посиланням на чинне законодавство в обґрунтування таких позовних вимог.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, передбачено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 року «Стретч проти Обєднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» визнання недійсним правового акту органу влади, згідно якого особа набула права власності на майно та позбавлення її цього майна на підставі того, що орган влади порушив закон, є неприпустимим.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що визнання недійсним правового акту органу влади згідно якого особа набула права власності на майно та подальше позбавлення її цього майна на підставі того, що орган влади порушив закон є неприпустимим, а тому позов є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити.

Крім того, з позивача підлягає стягненню в користь держави сума судового збору в розмірі 243, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р и ш і в :

у задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету ОСОБА_4 селищної ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_6, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №494202 виданого ОСОБА_5 та зобовязання ОСОБА_4 селещну раду визначити та затвердити межі земельних ділянок на вул.Волошковій у с.м.т. Брюховичі згідно генерального плану забудови та на підставі рішення № 371 від 27.12.2007 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_15