У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Національного університету водного господарства та природокористування про визнання неправомірними дій відповідача, зобов'язання укласти договір на нових умовах, приведення норм праці у відповідність до вимог нормативно-правових актів, визнання частково недійсним рішення засідання кафедр, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що з 1 вересня 2004 року працювала у відповідача на посаді старшого викладача кафедри політології, соціології та права. З листопада 2004 року до 28 серпня 2013 року також працювала на 0,5 ставки юрисконсульта цього університету. З 1 вересня 2013 року її переведено на 0,7 ставки старшого викладача кафедри спеціальних юридичних дисциплін. 3 червня 2014 року вона звернулася із заявою на ім'я ректора університету про переведення її з 0,7 ставки старшого викладача юридичних дисциплін на повну ставку. Їй повідомили в навчальному відділі, що на цій заяві є резолюція начальника навчального відділу про те, що в 2013/2014 навчальному році вона відмовилася від повної ставки та резолюція виконуючого обов'язки проректора університету ОСОБА_4 про розгляд заяви з урахуванням наявності навчального навантаження станом на 1 вересня 2014 року. 25 вересня 2014 року вона звернулася з заявою, на якій є резолюція проректора ОСОБА_4, про необхідність розгляду заяви на засіданні кафедри, яке відбулося 21 жовтня 2014 року. Однак, на засіданні кафедри не розглядалася карточка її навчального навантаження. 20 листопада 2014 року вона отримала відповідь про те, що в 2013 році вона відмовилася від навчального навантаження на повну ставку, не прагнула підвищення кваліфікації, а відкрите заняття 16 жовтня 2014 року було проведено нею із значною кількістю зауважень. Посилаючись на те, що її права на своєчасний розгляд заяви порушені, ставлення до неї з боку керівництва є упередженим, просила задовольнити позов.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 27 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 16 липня 2012 року між ОСОБА_3 та Національним університетом водного господарства та природокористування було укладено строковий договір про прийняття її на посаду старшого викладача кафедри політології, соціології та права на 0,5 ставки з 1 вересня 2012 року по 30 червня 2015 року.

Наказом від 19 вересня 2013 року № 378 К ОСОБА_3 переведено на посаду старшого викладача на 0,7 ставки кафедри спеціальних юридичних дисциплін із збереженням умов строкового трудового договору по 30 червня 2015 року.

3 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулася із письмовою заявою на ім'я ректора університету про переведення її з 0,7 ставки старшого викладача юридичних дисциплін на повну ставку.

25 вересня 2014 року позивач звернулася із письмовою заявою, на якій проставлена резолюція проректора ОСОБА_4 про необхідність розгляду заяви на засіданні кафедри, яке відбулося 21 жовтня 2014 року.

Із долучених до матеріалів справи протоколів спільних засідань кафедр № 1 від 26 серпня 2014 року, № 3 від 21 жовтня 2014 року, службової записки заступника директора ННІЕМП з напряму підготовки «Право» ОСОБА_5 від 6 листопада 2014 року вбачається, що на всі заяви позивача була надано відповіді, вони були предметом розгляду на спільних засіданнях юридичних кафедр за участю позивача і було прийняте рішення про збільшення навантаження старшому викладачу ОСОБА_3 на 0,15 ставки після реорганізації кафедри та створення ННІП з 0,70 ставки до 0,85 ставки.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Навантаження науково-педагогічним працівникам планується кафедрами відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України «Про затвердження норм часу для планування і обліку навчальної роботи та переліків основних видів методичної, наукової й організаційної роботи педагогічних і науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів» від 7 серпня 2002 року № 450 та розпоряджень навчально-методичного відділу НУВГП .

Відповідно до п. 5.3 Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 2 червня 1993 року № 161, у вищих навчальних закладах 3 і 4 рівня акредитації мінімальний і максимальний обов'язковий обсяг навчального навантаження викладача в межах його робочого часу встановлює вищий навчальний заклад з урахуванням виконання ним інших обов'язків (методичних, наукових, організаційних) у порядку, передбаченому його статутом та колективним договором.

Встановивши, що згідно умов трудового договору, укладеного між сторонами, позивач була прийнята на роботу на 0,7 ставки старшого викладача кафедри спеціальних юридичних дисциплін і відповідач заперечує проти зміни трудового договору в частині встановлення навантаження ОСОБА_3 на повну ставку, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову, який був предметом розгляду, оскільки зміни умов трудового договору можуть бути здійснені лише за згодою його сторін.

У разі виконання працівником роботи у більшому обсязі, ніж визначено трудовим договором, захист прав останнього на отримання заробітної плати за виконану роботу може здійснюватися у інший спосіб, - шляхом заявлення вимог про її стягнення.

Однак вимоги про стягнення заробітної плати за виконану роботу у обсязі більшому, ніж визначеного трудовим договором, позивач не заявляла і такі предметом розгляду не були.

Викладені в оскаржуваних рішеннях висновки про відсутність підстав для задоволення позову, який розглядався, відповідають фактичним обставинам, встановленим відповідно до поданих сторонами доказів, і ґрунтуються на нормах матеріального права. Порушення норм процесуального законодавства при проведенні оцінки доказів не встановлено.

Виходячи з наведеного та положень ст. 335 ЦПК України про те, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень і задоволення касаційної скарги.

За таких обставин колегія суддів відхиляє касаційну скаргу і залишає без змін оскаржувані судові рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук