Єдиний унікальний номер №243/6671/15
Номер провадження №2/243/3570/2015
УХВАЛА

про повернення заяви про забезпечення позову

«18» серпня 2015 року м. Словянськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Чемодурової Н.О.,

при секретарі Жмарьові П.Б.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Словянської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про оспорювання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Словянського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Словянської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1, про оспорювання батьківства.

18 серпня 2015 року в судовому засіданні, ОСОБА_1 надано суду заяву про забезпечення зустрічних позовних вимог, в якій він просить суд забезпечити позов, шляхом тимчасового обмеження права ОСОБА_1 на виїзд за межі території України.

Необхідність у вжитті цього запобіжного заходу, ОСОБА_1 обґрунтував тим, що ОСОБА_1 отримано візу, у звязку з чим, вона може у будь-який час покинути межі території України, що унеможливить призначення в судовому засіданні і подальше проведення в експертній установі судово-генетичної експертизи.

Позивач за первісним позовом та її представник, в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви про забезпечення позову у звязку з її необґрунтованістю.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає поверненню заявникові, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статті 151 ЦПК України, клопотання до суду про забезпечення позову оформлюється відповідною заявою, в якій зазначається: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, які необхідні для забезпечення позову.

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

У відповідності до ст. 27 ЦПК України, яка містить перелік прав та обовязків осіб, які беруть участь у справі, особи, які беруть участь у справі, зокрема, мають право брати участь у судових засіданнях.

Таким чином, явка ОСОБА_1, до суду, та її участь у судових засіданнях, зокрема і при вирішенні судом питання про призначення проведення експертизи по справі, є її правом, а не обовязком.

Дії суду у разі неявки особи , яка бере участь у справі, передбачені ст. 169 ЦПК України.

Так, ч. 4. ст. 169 ЦПК України, передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З огляду на викладене, доводи ОСОБА_1 про необхідність обмеження судом конституційного права ОСОБА_1 вільно залишати територію України, що унеможливить виконання рішення суду в частині призначення і проведення судово-генетичної експертизи є необґрунтованими та передчасними.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Право на свободу пересування є фундаментальним правом природно-правового походження та складається із таких основних складових: право фізичної особи на в'їзд і на виїзд з території країни, на якій вона перебуває, право вільного пересування у межах цієї території, у тому числі право на вільний вибір місця проживання. Це конституційне право належить всім фізичним особам: громадянам України, іноземцям та особам без громадянства.

Проаналізувавши фактичні обставини по справі і характер спірних правовідносин, суд, виходячи з принципу рівноправності інтересів сторін у процесі, розгляду справ на засадах змагальності та вимог частини 3 статті 10 ЦПК України, дійшов висновку, що заявник не надав беззаперечних доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів до забезпечення позову та його певного виду, і які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, суд визнає, що реальної загрози невиконання ОСОБА_1 можливого судового рішення і порушення матеріальних прав та інтересів ОСОБА_1 немає, тому зазначені вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151 - 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_3, про забезпечення зустрічного позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Словянської міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, про оспорювання батьківства - повернути заявникові.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.О. Чемодурова