Справа № 128/964/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі судді Ганкіної І.А.

При секретарі Шеванюк О.О.

Пред-ві позивача ОСОБА_1

Пред-ві відповідача ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 про поновлення строку звернення до суду (позовної давності), про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, шляхом стягнення 1/2 вартості майна, -

Встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_4 за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 про поновлення строку звернення до суду (позовної давності), про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, шляхом стягнення 1/2 вартості майна, посилаючись на те, що з відповідачем по справі ОСОБА_6 позивач перебував у шлюбі з 1989 р. по 2009 р. і з 2000 р. по 2009 р. вони спільно сім'єю проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у батьків відповідача, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 13.06.2012 р. За час проживання у шлюбі, для створення належних умов для проживання сім'ї, до будинку власника, матері відповідача, ОСОБА_7, за її згодою ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було прибудовано дві житлові кімнати, кухню, коридор-вітальню де позивач з відповідачем проживали майже 10 років. За цей час за їх спільні кошти було проведено капітальний ремонт всього будинку, включаючи частину будівлі матері. Для заміни підлоги було привезено деревину з Закарпаття. Заново збудовано погріб, туалет з вигрібною ямою, відділено частину двору та зроблено окремий заїзд до зазначеної прибудови з його асфальтуванням, проведено повну газифікацію та електрифікацію будинку. Загальна вартість матеріалів та робіт складає 85 000 грн. Крім коштів, витрачених на прибудову до будинку, в прибудовані кімнати за спільні кошти позивачем та відповідачем були придбані меблі та побутова техніка, а саме: стінка виробництва Львівської меблевої фабрики вартістю 1280,00 грн.; м'який куточок вартістю 1470,00 грн.; диван-ліжко вартістю 300,00 грн.; два крісла з журнальним столиком і двома пуфиками вартістю 3800,00 грн.; набір меблів для спальні вартістю 3000,00 грн.; два столи розкладні вартістю 400,00 грн.; набір меблів для кухні вартістю 760 грн.; набір меблів для вітальні вартістю 5000,00 грн.; два дивани в дитячу кімнату вартістю 750 грн.; газова плита вартістю 670 грн.; посуд вартістю 1200 грн.; мікрохвильова піч вартістю 450 грн.; телевізор з відеомагнітофоном вартістю 3000,00 грн.: електрочайник вартістю 70 грн.; кухонний комбайн вартістю 900 грн.; тумба під телевізор вартістю 3800,00 грн.; телевізор «Електрон» в дитячу кімнату вартістю 460 грн.; комп'ютер і стіл під нього вартістю 5500,00 грн.; килими настінні в кількості 5 шт. вартістю 2300 грн.; покриття на підлогу в кількості 3 шт. вартістю 1200 грн. люстри у кімнати в кількості 5 шт. вартістю 780 грн. Всього загальна вартість складає 37090 грн. У червні 2009 року, після чергового скандалу з дружиною, сім'я розпалась та позивач пішов проживати до своїх батьків. Рішенням Вінницького районного суду від 02.11.2009 р. шлюб було розірвано. Колишня дружина залишилася проживати в прибудованих ними кімнатах по вул. Київській. 118 та зазначене майно також залишилося там. Відповідач взагалі відмовляється сплатити йому 1/2 вартості спільно придбаного майна та вартість матеріалів і робіт, які були ними витрачені. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя, між позивачем та відповідачем не було досягнуто. Оскільки, вирішити питання щодо поділу майна сторони в позасудовому порядку не можуть, позивач був змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_8 позов підтримали та суду пояснили, що під час шлюбу з ОСОБА_4 ОСОБА_3 проживав у будинку батьків відповідачки в смт.Стрижавка, вул. Київська,118 і ними було вирішено здійснити прибудову до будинку для власної сім»ї. За спільні кошти подружжя ними було прибудовано дві житлові кімнати, кухню, коридор та проведено ремонт іншої частини будинку, а також зроблено окремий заїзд до прибудови, відділено частину двору та збудовано погріб та туалет з вигрібною ямою. Крім того, подружжям було придбано у прибудову м»які меблі, диван-ліжко, два крісла зі столиком, та пуфами, набір меблів для спальні, вітальні та кухні, два дивани у дітячу кімнату,газову плиту,телевізор з магнітофоном, мікрохвильову піч, тумбу під телевізор, ще один телевізор , комп»ютер та стіл під нього, килими люстри, покриття для підлоги та кухонне приладдя. Вказані реші після розірвання шлюбу залишилися у відповідачки. Оскільки, поділити дане майно, а також витрати на будівництво добровільно сторони не можуть, позивач звернувся до суду. В судових дебатах представники просять задоволити позов повністю.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнали. Відповідач суду показала, що будіввництво прибудови вели її батькі. Участі у будівництві позивач не приймав ніякої, так як у нього була власна земельна ділянка. Позивач не бажав приймати участі у будівництві так як стверджував, що будинок належить батькам відповідачки і що це є їх власність. Коли прибудова була закінчена відповідач заселилася до прибудови з дітьми, а позивач ще тривалий час не бажав заселятися у прибудову до її батьків та проживав у квартирі. Майно у прибудові було фактично все надано їх батьками, так як вони не мали грошей, маючи забезпечувати потреби двох дітей. Килими та люстри були подаровані батьками, комп»ютер та стіл були подаровані їх спільній доньці, стінку меблеву було подаровано їй батьками, як і диван, ліжко та крісла з пуфом та столиком, м»який куточок було придбано вже після розірвання шлюбу, набір меблів у кухню та один з столів, та два дивани для дітей, також було подаровано їй батьками. В шлюбі їй було подаровано мікрохвильову піч, та електрочайник на день народження. Кухоного комбайну не має взагалі,як і відеомагнітофона. В шлюбі купили лише 1 люстру, телевізор «Березка», один стіл, тумбу під телевізор. Щодо даного майна спору не має, так як вона погоджується віддати їх позивачу, без сплати компенсації. В цілому позов не визнала. Представник відповідача просить у позові відмовити, строк позовної давності не поновлювати, так як позивач вже позивався до відповідача та третьої особи до суду у 2011р. з аналогічним позовом.

3-тя особа ОСОБА_5 позов не визнала та суду показала, що певний час у їх будинку проживала донька з колишнім чоловіком позивачем по справі. Так, як у доньки підростав син від першого шлюбу, вони з чоловіком вирішили добудувати до будинку для онука прибудову. З цією метою вони певний час збирали кошти, будівельні матеріали і розпочали будівництво. Прибудова була закінчена і до неї вселилася донька з дітьми від першого та другого шлюбу. Позивач спочатку не хотів заселятися, щоб не жити біля батьків дружини, але потім заселився. Меблі в прибудову вони майже всі дали свої, так як подружжю не хватало грошей. Ще до розірвання шлюбу позивач пішов з будинку, забравши свої речі і більше не повертався, але в подальшому почав звертатися до суду за поділом майна. В позовом не згодна та просить в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін по справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

18 січня 1989 року між позивачем по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, зареєстрований в виконкомі Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 03, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про одруження серії І-АМ № 070784 виданого повторно 03.07.2009 року (а.с.20).

02 листопада 2009 року рішенням Вінницького району суду Вінницької області по справі № 2-1285/2009 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.5).

Відповідно до довідки № 2558 від 18.10.2013 року виданої Стрижавської селищною радою Вінницького району Вінницької області та актом обстеження матеріально-побутових умов, позивач ОСОБА_3 проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 2000 р. по 2009 р.. Даний житловий будинок розділений на дві частини: в одній проживає колишня дружина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та її діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10, в другій частині будинку батьки відповідачки ОСОБА_11 1937 р.н, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7-9).

Відповідно до свідоцтва № 59 про право особистої власності на домоволодіння виданого 13.11.1997 року власником домоволодіння за адресою смт. Стрижавка вул. Київська 118 Вінницького району Вінницької області є ОСОБА_5 (а.с.42).

Згідно технічного паспорту та інвентарної справи оглянутої в судовому засіданні будинковолодіння складається з житлового будинку «А», жилої прибудови «А-1», прибудови «а», відкритої вернади «а-1,а-2» бані «Б», навісу «б»,1/4 частини сараю «В», ? частини літньої кухні «В», ? частини гаражу «В», сараїв «в-1,в-2,», «К», «Ж»,убиральні «З», і «Д-1», погрібів «п/В» та «п/Ж», огорожи №1-3, та колодязя. Самочинними є жила прибудова «А-1», відкрита веранда «а-2», сарай «Ж», убиральня «З» та сарай «К».

Спірні прибудови є розташованими в жилій прибудові «А-1», відкритій веранді «а-2», також в обсяг вимог позивача входять витрати на будівництво вбиральні «З», сараю «Ж», вчинення облаштування окремого в»їзду, проведення електропостачання, будівництво паркану.

Вказана прибудова є самочинною, що вбачається з даних інвентарної справи.

Крім того, суд встановив, що після розірвання шлюбу позивач 26.04.2010р. звернувся до Вінницького районного суду до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

За позовом позивачем було визначено вимогу щодо стягнення солідарно ? частини вартості прибудованих кімнат та інших будівельних робіт по поліпшенню будинковолодіння по вул.Київська,118 в смт. Стрижавка, виділення відповідачам будинковолодіння та поділ майна у вигляді стінки меблевої Львівського виробництва, м»якого куточка, дивана-кроваті, двох крісел з журнальним столиком і двома пуфами, набору меблів для спальні, двох розкладних столів, меблів для кухні, меблів для вітальні, двох диванів у дитячій кімнаті, шафи для книг, етажерки, столу письмового в дитячій кімнаті, холодильника, газової платики, наборів різної посуди, микрохвильової пічки, телевізора та відеомагнітофону, електрочайника, кухонного комбайну, тумби під телевізор, телевізора «Електрон» в дитячій кімнаті, комп»ютера, стола під комп»ютер,килимів 5 шт., палаца 3 шт., люстри 5 шт., золотого перстня, дублянки та ін.

18.05.2010р. даний позов було залишено без розгляду за заявою позивача.

Позовна заява, яка є предметом судового розгляду поступила до суду 27.02.2014р., тобто через 3 роки та майже 9 місяців після першого звернення до суду.

Свої збільшенні позовні вимоги від 31.08.2015р. позивач визначив виходячи з експертного висновку від 31.07.2015р. за яким було встановлено, що вартість прибудови «А-1» складає 115 473,2 грн., включаючи вартість будівельних робіт 18 411,02 грн. та вартість будівельних матералів та конструкцій 80 299,12 грн. Вартість прибудови «а-1» складає 9090,86 грн., з них вартість будівельних робіт 1161,01грн. Вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій 6921,98грн., вартість сараю «Ж» складає 13 632,43 грн., вбиральні «З» 5119,21 грн., вартість влаштування асфальтобетонного покриття складає 11 282,91 грн., вартість облаштування огорожи складає 6598,24 грн., вартість системи електропостачання складає 12305,31 грн. (а.с.177-244 т.1).

Документальні докази того, що відповідач дійсно приймав участь з відповідачкою ОСОБА_4, під час перебування з нею у шлюбі, в будівництві прибудови, яка розташована на земельній ділянці ОСОБА_5, до належного їй житлового будинку, а також у будівництві сараю, веранди, убиральні, поліпшенні та облаштуванні території асфальтним покриттям та парканом, суду стороною позивача не надано.

Спірні правовідносини позивач вважає такими, що слід регулювати ст.69-71 СК України.

Виходячи з зявлених вимог суд враховує, що дійсно у відповідності до ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя, може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ст.69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна за ст.70 СК України що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інакше не встановлено домовленістю між ними.

За ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини на яких грунтує свої вимоги та запереченя до них.

До спільного сумісного майна позивач просить віднести його вкладення у будівництво вищевказаних прибудови, веранди, сараю, вбиральні, проведенні роботи по облаштюванню прибудови, та відокремленої території будинковолодіння належного на праві власності третій особі.

Однак, як встановлено по справі, вищевказані прибудова та інши споруди та будівля, які позивач вважає спільним сумісним майном подружжя належить до самочинних, що підтверджує інвентарна справа №965.

За ст.376 ч.1,2 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка зідйснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ч.6 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Однак, як встановлено судом, право власності ні ОСОБА_12, ні ОСОБА_5 на вищевказані прибудови не набувалося. З матеріалів справи також не вбачається, що ОСОБА_4 було набуто право власності на земельну ділянку на якій розташовано спірні самочинні прибудови, як з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, споруд та будівель так і будь яким іншим цільовим призначенням.

За таких обставин вимоги позивача щодо визнання спільним сумісним майном та відшкодування витрат на будівництво в порядку поділму спільного сумісного майна подружжя не грунтуються на законі та підлягають до відмови в їх задоволенні.

Крім того, суд враховує, що у відповідності до ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співлаників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

За ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у судовому спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Заява про застосування процесуальної давності була подана стороною відповідача двічі, в останнє 07.09.2015р. та внесена до заперечень проти позову стороною відповідача.

В свою чергу позивачем подано заяву про поновлення процесуального строку, при цьому, позивачем як підстава для поновлення процесуальної давності вказано, що позивач не міг подати позов своєчасно, так як між сторонами тривав судовий спір за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_10 до ОСОБА_3, виконкому Вінницької міської ради, 3-х осіб МКП ЖЕК№12, ОСОБА_13 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення,розподілу житлової площі, зміну договору найму та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_10 про усунення перешкод в користуванні житлом, визнання особи такою, що втратила право на проживання.

Однак, як вбачається з тексту даного рішення від 23.03.2012р. судовий спір по справі за №2-338/11 не стосується майна, яке є предметом судового спору по справі за №128964/14-ц, та ніяким чином не вливає та не впливав на права сторін щодо спірного рухомого та нерухомого майна по вул.Києвська,118 в смт.Стрижавка, Вінницького району та області.

Залишення позову без розгляду також не є підставою для зупинення строку позовної давності.

Таким чином, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовом до ОСОБА_4, за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 про поновлення строку звернення до суду (позовної давності), про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, шляхом стягнення 1/2 вартості майна, що вже був предметом позову від 26.04.2010р. Строк позовної даності є пропущеним та до відновлення не підлягає за недоведеністю поважності причин пропуску строку.

Тому, враховуючи недоведеність позивачем підстав для задоволення позову та підстав для поновленні пропущеного строку процесуальної давності, суд вважає, що в задоволенні позову та стягненні судових витрат слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 60,61,68,6970,71,72 СК України, ст.ст. 15,30,60,61,82,214,215,223 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5 про поновлення строку звернення до суду (позовної давності), про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя, шляхом стягнення 1/2 вартості майна та стягнення судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

.