У х в а л а

ІМенем УКраїни

30 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Восток-2» про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з указаним позовом. Зазначав, що з 7 травня 2014 року працював на посаді директора приватного підприємства «Восток-2». 17 листопада 2014 року йому стало відомо, що його звільнено із займаної посади за згодою сторін. Посилаючись на те, що його звільнено незаконно, оскільки згоди на розірвання трудового договору він не давав, заяву про звільнення власнику не подавав, просив задовольнити позов.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2015 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_3 на посаді директора приватного підприємства «Восток-2».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, справу направити на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції виходив із недоведеності ОСОБА_3 факту відсутності угоди з власником підприємства про припинення укладеного з ним трудового договору.

Однак повністю з таким висновком погодитися не можна.

Судами встановлено, що з 7 травня 2014 року ОСОБА_3 працював на посаді директора ПП «Восток-2» на підставі рішення власника підприємства від 6 липня 2014 року.

Рішенням останнього від 17 листопада 2014 року позивача звільнено з цієї посади за згодою сторін.

Підставами припинення трудового договору, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, є угода сторін.

ОСОБА_3, на підтвердження своїх вимог, посилався на відсутність угоди сторін на припинення трудового договору з цієї підстави, зазначав, що заяви про звільнення на ім'я власника не подавав.

В такому випадку обов'язок по доведенню згоди працівника на розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КзпП України лежить на власнику або уповноваженому ним органі.

Відповідачем на підтвердження згоди позивача на припинення трудового договору надано заяву ОСОБА_3 від 17 листопада 2014 року, в якій він просив звільнити його з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Заперечуючи проти позову прийняття цієї заяви в якості доказу, позивач посилався на те, що ним така заява не подавалася, а вчинений на ній від його імені підпис йому не належить.

Для підтвердження цієї обставини він просив призначити судово-почеркознавчу експертизу.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st57> висновок експерта є одним із доказів.

Апеляційний суд у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв позивачу у здійсненні його права на спростування поданого відповідачем доказу шляхом отримання висновку експерта про неналежність йому підпису та безпідставно ухвалою від 13 травня 2015 року відхилив клопотання про призначення експертизи для з'ясування питання про те, чи належить підпис на цій заяві ОСОБА_3

Як підставу для відмови у позові апеляційний суд вказав недоведеність ним факту відсутності угоди з власником підприємства про припинення трудового договору.

При цьому, доказів на підтвердження висновку про досягнення згоди сторін на припинення трудового договору не навів, він ґрунтується на припущеннях про досягнення сторонами згоди про припинення трудового договору з підстав, встановлених п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук