Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення апеляційного суду Вінницької області від 04 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на неналежне виконання боржником - ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором щодо його своєчасного й повного погашення, унаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 18 346, 73 доларів США та 288 155 грн 62 коп., яка підлягає солідарному стягненню як з боржник, так і з поручителя ОСОБА_2

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 29 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 травня 2007 року в розмірі 18 346, 73 доларів США та 288 155 грн 62 коп., з яких заборгованість за кредитом 11 214, 22 доларів США, заборгованість за процентами 7 132, 51 доларів США, 263 456 грн 57 коп. - пені та 24 699 грн 05 коп. - 3% річних.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 04 вересня 2015 року зазначене рішення районного суду в частині вимог до ОСОБА_1 скасовано й ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 21 травня 2007 року в розмірі 6 645, 55 доларів США та 30 401 грн 29 коп., з яких 4 654 доларів США - заборгованість за кредитом, 1 991, 55 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 30 401 грн 29 коп. - пені.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції виходив з відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки умовами кредитного договору встановлені як проценти за користування кредитом так і неустойка (пеня) за час прострочення виконання зобов'язання, а сума заборгованості за кредитним договором та пеня підлягають стягненню в межах строку позовної давності,

Однак з такими висновками суду повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом установлено, що 21 травня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 14 971 доларів США строком до 21 травня 2014 року включно, зі сплатою 12,5% річних, розмір яких згідно додаткової угоди від 10 жовтня 2008 року було збільшено до 16% річних.

У забезпечення цього договору між банком та ОСОБА_2 того ж дня було укладено договір поруки, а з ОСОБА_1 договір застави транспортного засобу.

Через неналежне виконання позичальником грошових зобов'язань виникла заборгованість в розмірі 18 346, 73 доларів США та 288 155 грн 62 коп., з яких заборгованість за кредитом 11 214, 22 доларів США, заборгованість за процентами 7 132, 51 доларів США, 263 456 грн 57 коп. - пені та 24 699 грн 05 коп. - 3% річних.

Відповідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Як роз'яснено у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Отже, відсутність реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

З матеріалів справи убачається, що банк, у зв'язку із допущеною заборгованістю зі сплати чергових платежів, скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором.

За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно ст. 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Факт часткового повернення суми позики з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. ст. 625, 1048 ЦК України.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що часткове погашення суми наявної заборгованості відповідачем під час розгляду справи, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 01 квітня 2015 року № 6-37цс15 та від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів власних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Проте зазначені положення законодавчих актів та обставини справи, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 10, 212, 316 ЦПК України не врахував, доводи та заперечення сторін належним чином не перевірив, унаслідок чого в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, унаслідок чого припустився помилки у застосуванні вимог матеріального права й дійшов передчасного висновку про те, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися між сторонами.

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно вимог ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 щодо застосування ст. 625 ЦК України і направлення справи у цій частині на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Підстав для скасування чи зміни судового рішення в іншій частині позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не вбачається.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргупублічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 04 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат за невиконання зобов'язань скасувати.

Справу в зазначеній частині передати на новий апеляційний розгляд.

Рішення суду апеляційної інстанції в іншій частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О.Савченко