АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5577/15 Головуючий 1 інст. - Лазюк С.В.
Справа № 638/6898/15-ц Доповідач - Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Шевченко Н.Ф., Пономаренко Ю.А.,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про визнання пунктів наказу незаконними,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання пунктів 2 і З наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» № 194-к від 01.12.2011 р незаконними і покладання обов'язку на відповідача по виданню наказу про скасування пунктів 2 і 3 наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» № 194-к від 01.12.2011р.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що пункти 2 і З наказу ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» № 194-к від 01.12.2011р про його поновлення на роботі з 7 грудня 2011р. на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.03.2010р. та звільнення 7 грудня 2011р. у зв'язку з закінченням терміну дії контракту № 30 від 08.12.2006р. є незаконними та не відповідають діючому законодавству.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, визнано пункти 2 та 3 наказу Дочерньої компанії «Укргазвидобування» НАК «Нафтагаз України» № 194-к від 01.12.2011 р. незаконними.Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» прийняти наказ про скасування пунктів 2 та 3 наказу Дочерньої компанії «Укргазвидобування» НАК «Нафтагаз України» № 194-к від 01.12.2011 р.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Укргазвидобування» подало апеляційну скаргу, в якій порушує питання про його скасування та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник відповідача вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також положень Конституції України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами 31 березня 2010 рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова позивач ОСОБА_1 був поновлений на роботі на посаді директора газопромислового управління «Харківгазвидобування» дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», з відповідача на його користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 лютого 2008 по 31 березня 2010 з визначенням належних до сплати грошових сум відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. № 100. У частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць рішення допущено до негайного виконання.

Наказом ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», правонаступником якої є ПАТ «Укргазвидобування», від 1 грудня 2011 року №194-к ОСОБА_1 поновлено на посаді директора газопромислового управління «Харківгазвидобування» ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України».

На підставі наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України за №529 від 18 липня 2012 року «Про реорганізацію Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» припинено діяльність Дочірньої компанії «Укргазвидобування Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» шляхом її реорганізації перетворення у Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування».

Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» визнано правонаступником Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Термін виконання заходів з реорганізації ДК «Укргазвидобування» визначено до 31 грудня 2012 року (а.с.11).

Факт реорганізації ДК «Укргазвидобування Національної компанії «Нафтагаз України» в ПАТ ««Укргазвидобування» підтверджено випискою із статуту ПАТ «Укргазвидобування» затвердженого рішенням від 25 грудня 2012 року установчих зборів Товариства, державна реєстрація юридичної особи проведено 27 грудня 2012 року за №1044263 (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що наказ № 194-к від 01.12.2011р. не відповідає вимогам діючого законодавства, регулюючого трудові взаємовідносини та Наказу Державного комітету статистики України «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» №489 від 05.12.2008р. (із змінами, внесеними згідно із Наказом Державного комітету статистики України № 496 від 25.12.2009р), яким затверджена і введена в дію з 1 січня 2009р. типова форма первинної облікової документації підприємств, установ, організацій: № П-1 «Наказ (розпорядження) про прийняття на роботу», № П-4 «Наказ (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту)». Зазначений наказ Держкомстату узгоджений з Міністерством праці та соціальної політики України. Обидві форми наказу містять обов'язкові вимоги (у вигляді спеціальної графи) про особисте ознайомленні під розпис з такими наказами працівників, яких вони стосуються, із зазначенням дати ознайомлення. Крім того, в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 19.10.2005р. № 09-487 «Про реєстрацію наказів щодо особового складу» передбачена обов'язковість ведення кадровими службами підприємств, установ, організацій книги реєстрації наказів по особовому складу строго встановленої форми, в якої є графа про особистий підпис працівника про отримання наказу. Книга реєстрації наказів є документом суворої звітності і постійного зберігання.

Відповідачем книга реєстрації наказів по особовому складу за 2011р. суду не представлена, відсутні докази того, що оскаржуваний наказ був зареєстрований і виданий ОСОБА_1 під особистий розпис.

З копією наказу ОСОБА_1 вперше ознайомився 28 січня 2015р. в матеріалах цивільної справи № 638/14779/13-ц (виробництво № 2/638/1972/15), яке розглядалося Дзержинським районним судом м.Харкова за його позовом. Причиною ознайомлення з матеріалами справи стало заперечення відповідача на позов ОСОБА_1, до якого він доклав копію наказу без вручення позивачеві примірника заперечень і копії наказу, і яке усно було викладено відповідачем в ході судового розгляду.

Суд обґрунтовано дійшов висновку, що відповідачем були порушені не лише особисті немайнові права позивача, передбачені ст.ст.302, 303 ЦК України, ст.ст.18, 23, 31, 32 Закону України «Про інформацію», а й вимоги чинного законодавства, що регулюють відносини роботодавця та працівника у сфері трудових відносин, пов'язані з документальним оформленням та обігом документів з особового складу.

Пункт 2 наказу № 194-к від 01.12.2011р. про відновлення ОСОБА_1 на роботі з 07.12.2011р. видано з порушеннями вимог пункту 2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993р. №58, а саме: відповідачу не видано наказ про скасування визнаного судом незаконним наказу про звільнення позивача 26.02.2008р. №114-к та визнання запису в трудовій книжці про його звільнення недійсною. Без видання такого наказу неможливо зробити передбачені вимогами «Інструкції» відповідні записи в трудовій книжці позивача про поновлення на роботі.

Наказ ДК «Укргазвидобування» від 01.12.2011р. №194-к про відновлення ОСОБА_1 на роботі з 07.12.2011р., а не з 27.02.2008р., як це встановлено нормами чинного трудового законодавства, і відразу ж про звільнення у зв'язку із закінченням терміну дії трудового контракту № 30 від 08.12.2006р., не може свідчити про його поновлення на роботі відповідно до рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.03.2010р.

З урахуванням наявних у справі доказів та норм права суд правильно дійшов свого висновку, судова колегія находить його таким, що ґрунтується на основі доказів, поданих сторонами, які у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України суд належним чином оцінив, відповідає фактичним обставинам справи, вимогам ст. ст. 57-60, 64 ЦПК України та положенням КЗпП України.

Згідно положень ст. 235 КЗпП України у разі затримки власником уповноваженим органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку різниці за час затримки виконання рішення суду.

Відповідно до п.8.2 «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої Мін'юстом України від 15.12.1999р. №74 / 5 (у редакції від 01.12.2011р.) рішення суду про поновлення на роботі вважається виконаним в повному обсязі і фактичному допуск незаконно звільненого працівника до своїх обов'язків складанням державним виконавцем відповідного акта.

Виходячи зі змісту ч. І ст.76 (у редакції від 01.11.2011р.) Закону України «Про виконавче провадження» рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Виконання рішення суду вважається - закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Наказ про відновлення незаконно звільненого працівника повинен відповідати резолютивній частині рішення суду. Таким чином, ОСОБА_1 повинен бути відновлений на роботі з 27 лютого 2008р

Міністерство праці та соціальної політики України у своїх листах від 07.08.2007- № 205/06 / 187-07 та від 06.01.2011р. № 10/06 / 186-11 дало роз'яснення щодо поновлення на роботі працівників у разі їх незаконного звільнення. Зазначені роз'яснення полягають у наступному:

-наказ про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника повинен бути складений на підставі рішення суду про поновлення на роботі працівника, а зміст наказу має відповідати рішенню суду;

-виконання рішення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обовязків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення працівника;

-наказ про поновлення працівника на роботі та внесення змін до трудової книжки працівника вносяться відповідно до пункту 2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993р. № 58, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, який визнаний судом незаконним.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір, повно та всебічно зясував та встановив дійсні обставини справи, правильно визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює, та ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213 215 ЦПК України, у якому привів мотиви, з яких вважав встановленою наявність фактів, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, критично оцінив заперечення представника відповідача, правильно застосував зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не належать до тих підстав, з якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення щодо скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За положеннями ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -