АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.,

- Шебуєвої В.А.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року в справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: Міністерство оборони України, про виселення та стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про виселення та стягнення заборгованості.

У мотивування вимог посилався на те, що починаючи з 1995 року між КНУ імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України було укладено ряд договорів (Договір про підготовку спеціалістів від 11.09.1995 року та Договір від 22 грудня 1997 року).

З метою забезпечення освітньої діяльності та в рамках цієї співпраці до гуртожитку університету тимчасово було поселено військовослужбовців із сім'ями. При поселенні до гуртожитку №11 університету військовослужбовці були ознайомлені з правилами проживання в гуртожитку, з терміном проживання та порядком оплати за проживання, умови яких вони виконували, вносячи оплату та дотримуючись порядку проживання в гуртожитку.

У 2011 році співпраця між університетом та Міністерством оборони України закінчилась, а разом з нею і термін проживання військовослужбовців у гуртожитку університету, проте відповідачі займані ними приміщення до цього часу не звільнили.

Окрім того, починаючи з моменту заселення відповідачів до гуртожитку №11, що належить Київському національному університету імені ТарасаШевченка, відповідачі користуються послугою з проживання та здійснювали оплату отриманої послуги спочатку в повному обсязі, а згодом частково, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на грудень 2014 року становить 76702,92 грн.

Розмір оплати за проживання в гуртожитку, зокрема і в гуртожитку №11, встановлено, а в подальшому змінено, на підставі наказів ректора та калькуляцій до них №184-32 від 21.03.2006 року, №871-32 від 30.12.2009 року та №365-32 від 11.05.2011 року.

З урахуванням наведеного просив суд виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із займаної кімнати НОМЕР_1 гуртожитку АДРЕСА_1; виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_3 із займаної кімнати НОМЕР_2 гуртожитку АДРЕСА_1; стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 солідарно суму заборгованості у розмірі 76702,92 грн на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка; стягнути із відповідачів солідарно суму судового збору на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 рокув задоволенні позову Київського національного університету імені ТарасаШевченка відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, Київський національний університет ім. Тараса Шевченка подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що вирішуючи питання про стягнення з відповідачів суму заборгованості за отриману послугу з проживання, суд прийшов до хибного висновку щодо відсутності обставин для підвищення оплати за проживання в гуртожитку.

Так, вартість послуги з проживання в гуртожитках університету визначається згідно Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010 року №736/902/758 з урахуванням вимог наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров'я України від 28.03.2011 року №284/423/173 «Про встановлення граничного розміру плати за проживання в студентських гуртожитках вищих навчальних закладів державної та комунальної форм власності». До 2010 року вартість зазначеної послуги визначалась згідно Порядку надання платних послуг державними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки України №383/239/131 від 27.10.1997 року.

Окрім того, вартість комунальних послуг, за які сплачує університет та які входять в вартість проживання в гуртожитку, неодноразово підвищувалась впродовж останніх років, також відбувалося постійне законодавче підвищення заробітної плати, в тому числі і обслуговуючого персоналу гуртожитку №11.

Протягом терміну проживання сімей військовослужбовців у гуртожитку №11 університету їм нараховувалася оплата за проживання з розрахунку кількості ліжко-місць, які вони займають, відповідно до вартості, затвердженої наказами ректора на підставі калькуляцій.

Вказує, що обґрунтовуючи відмову про стягнення заборгованості з відповідачів, суд посилався на неналежність та недопустимість доказів попередження відповідачів про підвищення оплати за проживання у гуртожитку, хоча в той же час судом встановлено факт попередження відповідачів про зміну вартості проживання.

Також суд не надав належного значення твердженням представника позивача щодо додаткового повідомлення відповідачів за місяць про підвищення вартості проживання в усному порядку та на дошках оголошень у місцях загального користування гуртожитку, а також встановленому факту отримання мешканцями гуртожитку рахунків для оплати щомісяця до 15 числа.

Крім того, судом не взято до уваги твердження та докази позивача про поштове попередження відповідачів щодо підвищення вартості проживання, проте відповідачі навіть через місяць не розпочали сплату за новою встановленою вартістю, у зв'язку з чим і виникла значна заборгованість за проживання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції підставно виходив з їх недоведеності та необґрунтованості з огляду на таке.

Судом встановлено, що 11 вересня 1995 року між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України з метою підготовки спеціалістів з вищою освітою укладено Договір про підготовку спеціалістів, за умовами якого університет зобов'язався для забезпечення належних умов для військової та військово-спеціальної підготовки ВВП виділити в тимчасове користування учбовий корпус за адресою: м. Київ, пр. Глушкова, 2, корп. 8 з наявним обладнанням та устаткуванням, а для забезпечення житлово-побутових умов курсантам ВВП - гуртожиток № 3 по вул. Ломоносова, 3 у м. Києві з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням; кімнати в гуртожитку АДРЕСА_1 для проживання офіцерів-слухачів та членів їх сімей (а.с. 5557 т. 1).

21 лютого 1997 року до Договору про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України з метою спільного використання студентського гуртожитку АДРЕСА_3 укладено Додаткову угоду №07-94, за умовами якої університет після закінчення реконструкції та капітального ремонту будівлі гуртожитку передає Міністерству оборони України 27 житлових блок-секцій, укомплектованих необхідними меблями та інвентарем, в термін до 22 серпня 1997 року для проживання офіцерів, офіцерів-слухачів та членів їх сімей на термін навчання (а.с. 58-59).

22 грудня 1997 року між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України укладено Договір №135 про підготовку спеціалістів, за умовами якого для забезпечення житлово-побутових умов курсантам ВВП виділений гуртожиток №3 по АДРЕСА_2 з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням, кімнати в гуртожитку № 18 за адресою: АДРЕСА_1, для проживання офіцерів-слухачів та членів їх сімей, а також для організації харчування курсантів ВВП їдальню по пр. Глушкова, 2 у м. Києві (а.с. 60-61).

28 жовтня 1998 року Додатковою угодою №07-94-1 до Договору про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року сторони відповідно до п. 3.2 додаткової угоди №07-94 від 21 лютого 1997 року до Договору про підготовку спеціалістів від 11 вересня 1995 року домовились про внесення змін, а саме: університет після закінчення реконструкції першої черги будинку гуртожитку передає Міністерству оборони України в безоплатне користування для заселення в повному обсязі 48 житлових блок-секцій терміном на 10 років; після закінчення реконструкції другої черги - 18 житлових блок-секцій на трьох поверхах терміном на 10 років; сім'ї військовослужбовців, заселені в гуртожиток на житлову площу, передану в користування Міністерству оборони України, оплату за проживання проводять особисто в бухгалтерії Університету, розмір якої визначається за згодою сторін та оформляється відповідним актом (а.с. 62).

19 серпня 2009 року між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України укладено Додаткову угоду №303/44/09 до Договору №135 про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року, згідно якої внесено зміни до Договору №135 про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року, зокрема, визначено, що для забезпечення житлово-побутових умов курсантам та слухачам військового інституту виділений гуртожиток №3 за адресою: АДРЕСА_2, з наявними меблями, інвентарем та іншим обладнанням; житлові кімнати в гуртожитку №11 за адресою: АДРЕСА_3, які надані у тимчасове користування Міністерству оборони України для проживання 57 сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців, звільнених в запас або відставку та членів їх сімей; термін дії договору з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2011 року; визначено обов'язок Міністерства оборони України до кінця 2011 року провести відселення всіх сімей військовослужбовців, звільнених у запас або відставку та передачу вивільнених житлових кімнат у студентському гуртожитку № 11; визначено порядок розрахунків за користування житловими приміщеннями та розмір платежів тощо (а.с. 65-67).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (п. 3 ст. 203 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, саме Міністерство оборони України було зобов'язано після введення в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_4 вивільнити (шляхом переселення сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України в житлові приміщення, які їм будуть надані) та передати університету житлові кімнати в гуртожитку №11 Київського національного університету імені Тараса Шевченка, а також до кінця 2011 року провести відселення всіх сімей військовослужбовців, звільнених в запас або відставку, та передати вивільнені житлові кімнати у студентському гуртожитку №11, після закінчення терміну тимчасового користування житловими приміщеннями в місячний термін звільнити їх (а.с. 65-67).

Однак, Міністерство оборони України зазначені вище умови договору не виконало і ОСОБА_3 та члени його сім'ї ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 переселені не були.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, невиконання договірних зобов'язань відбулося зі сторони Міністерства оборони України, а не відповідачами у справі.

Таке виселення відповідачів має бути наслідком належного виконання договірних відносин Міністерством оборони України, оскільки саме через неналежне виконання стороною договірних відносин - Міністерством оборони України порушено права позивача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних в частині виселення відповідачів.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 пояснив, що його сім'я звільнила гуртожиток 10-12 вересня 2015 року і в повному обсязі розрахувалася за користування гуртожитком, за виключенням нарахованої позивачем за даним позовом заборгованості, яку вони не визнають.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 901 ЦК України передбачає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до п. 3.1 Розділу 3 Додаткової угоди №303/44/09 від 19.08.2009 року до Договору №135 про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року розмір та порядок місячної плати за користування житловим приміщенням, місцями загального користування та надані житлово-комунальні послуги встановлюється наказами ректора Університету. На даний час діє розмір оплати встановлений наказом ректора від 21.03.2006 року №184-32 «Про оплату за користування гуртожитками Університету», який складає: 100 грн у місяць за одне ліжко-місце зайняте співробітниками Університету та членами їх сімей; 110 грн в місяць за одне ліжко-місце зайняте мешканцями, які не є співробітниками Університету, та членами їх сімей; 110 грн. у місяць за зайняті додаткові ліжко-місця (а.с. 66).

Так, позивачем, починаючи з січня 2010 року, неодноразово збільшувалася оплата за проживання в університеті для відповідачів, зокрема з 01.01.2010 року вартість одного ліжко/місця за місяць становила 282 грн, а з 01.06.2011 року - 402 грн, що підтверджується наказами ректора КНУ ім. Т. Шевченка №171-32 від 30.12.2009 року та №365-32 від 11.05.2011 року (а.с. 22-28).

Умовами Додаткової угоди №303/44/09 від 19.08.2009 року до Договору №135 про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року передбачено, що в разі зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії Університет може змінювати розмір оплати за проживання в гуртожитку з обов'язковим попередженням про це мешканців не менш ніж за місяць на підставі наказу ректора Університету (п. 3.2 Розділу 3).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що акти про відмову від підписів щодо ознайомлення з наказами ректора про підвищення вартості проживання, складені 05.01.2010 року та 18.05.2011 року містять суперечливі дані щодо порядку ознайомлення з текстами наказів.

Так, у списках осіб, ознайомлених з наказом ректора №871-32 від 30.12.2009 року та наказом ректора №365-32 від 11.05.2011 року, доданих до актів від 05.01.2010 року та 18.05.2011 року, зазначено, що ОСОБА_6 відмовився від підпису, проте не вказано якого числа він висловив свою відмову (а.с. 170-171, 173 т. 2).

До того ж, як убачається з матеріалів справи, відповідачами по справі є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Наведене свідчить, що відповідачі не повідомлялися про зміну вартості проживання за одне ліжко-місце, як те передбачено умовами договору.

За цими актами, які датовані 2010 роком та 2011 роком, порушив питання про стягнення заборгованості лише в січні 2015 року.

Колегія суддів не погоджується з посиланнями апелянта щодо додаткового повідомлення відповідачів про підвищення вартості проживання за допомогою рахунків для оплати щомісяця до 15 числа, які отримували відповідачі, оскільки такими квитанціями не підтверджується факт ознайомлення відповідачів з наказами ректорів.

До того ж, такі квитанції не містили обґрунтованості підвищення вартості проживання за одне ліжко-місце.

Крім того, процедура ознайомлення з наказами ректора, оформлена позивачем у формі актів, відбулася з порушенням умов Додаткової угоди №303/44/09 від 19.08.2009 року до Договору №135 про підготовку спеціалістів від 22 грудня 1997 року.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що суд першої інстанції не надав належного значення твердженням представника позивача щодо додаткового повідомлення відповідачів за місяць про підвищення вартості проживання в усному порядку та на дошках оголошень у місцях загального користування гуртожитку, а також встановленому факту отримання мешканцями гуртожитку рахунків для оплати щомісяця до 15 числа, оскільки такі доводи жодним чином не підтвердженні.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що судом не взято до уваги твердження та докази позивача про поштове попередження відповідачів щодо підвищення вартості проживання, так як такі докази не були надані ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволені позову в цій частині, суд першої інстанції підставно виходив з того, між сторонами не укладався договір оренди жилого приміщення, не визначалися умови оплати. Позивачем не доведено настання обставин для підвищення плати за тимчасове користування жилим приміщенням у гуртожитку, зокрема підвищення цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії., що є обов'язковою передумовою для збільшення оплати за користування гуртожитком.

Всі доводи та докази, зазначені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Суд їх дослідив, повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку і в колегії суддів відсутні правовіді підстави для їх переоцінки.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київського національного університету імені Тараса Шевченка відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: