У Х В А Л А

09 квітня 2015 року ознайомившись в м.Маріуполі із заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, заінтересована особа Служба громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Іллічівського району м. Маріуполя, про визнання особи безвісно відсутньою, -

В С Т А Н О В И В:

06 квітня 2015 року заявники звернулись до Іллічівського райсуду м.Маріуполя із заявою, в якій просять визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім з 01 січня 2013 року.

Ознайомившись із заявою, суддя прийшов до висновку, що її подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 119, 247 ЦПК України.

Так, відповідно до пунктів 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце перебування.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутню повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

У заяві не зазначено які заходи вживали заявники для встановлення місця знаходження особи, яку хочуть визнати безвісно відсутньою; не зазначено обставини, що підтверджують безвісну відсутність особи, а також не додано доказів, що дані обставини підтверджують (коли і ким були отриманні останні відомості про місце перебування відсутньої особи, навести факти, що посвідчують неможливість встановлення місцеперебування такої особи (відповіді на запити, листи, довідки з органів внутрішніх справ тощо); чим підтверджуються родинні відносини між заявниками та особою, яку вони просять визнати безвісно відсутньою.

Крім цього, залежно від мети визнання особи безвісно відсутньою зацікавленими особами можуть бути особи, на права та обов'язки яких впливає прийняте в майбутньому рішення.

Також, суд звертає увагу заявників на те, що у своїй заяві вони просять визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім з 01 січня 2013 року, посилаючись на те, що останній зареєстрований у квартирі №53, розташованої в Іллічівському районі м.Маріуполя по вул. Курчатова, буд. 37, що належить їм на праві приватної власності. У 2012 році ОСОБА_3 залишив квартиру, його особистих речей у квартирі не зберігається, свої зобовязання по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг він не виконує, що ставить їх у важке матеріальне становище, у звязку з чим, вони вимушені звернутись до суду із відповідною заявою.

Таким чином, виходячи зі змісту поданої заяви та доданих до неї матеріалів, суд приходить до висновку, що фактично заявники бажають визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартирою №53, розташованою в Іллічівському районі м.Маріуполя по вул. Курчатова, буд. 37, а не безвісно відсутнім. У звязку із цим заявники мають привести вимоги у відповідність до змісту заяви.

Крім того, суд зауважує, що постановою КМУ «Про ліквідацію урядових органів» за №346 від 28 березня 2011 року Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ліквідовано.

Постановою КМУ «Про затвердження положення про Державну міграційну службу України» № 360 від 20 серпня 2014 року центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів є Державна міграційна служба України.

Відповідно до ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2, заінтересована особа Служба громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Іллічівського району м.Маріуполя, про визнання особи безвісно відсутньою, залишити без руху, надавши заявникам для усунення недоліків строк пять днів з дня отримання ухвали, про що повідомити заявників, надіславши їм копію ухвали та роз?яснити, що у випадку, якщо вимоги не будуть виконані до зазначеного строку, заява буде вважатися неподаною та повернута заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_4