Провадження № 2/234/6734/15
17 грудня 2015 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Михальченко А.О.
секретар Вербовецька Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську Донецької області цивільну справу за позовом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, яке діє в інтересах ОСОБА_1 Кіріакідіса до ОСОБА_2 про забезпечення повернення неповнолітньої дитини до ОСОБА_3 Кіпр, -
Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області звернулося до суду з вказаним позовом в інтересах громадянина ОСОБА_3 Кіпр ОСОБА_1 Кіріакідіса та свої вимоги обґрунтовує тим, що з 07 листопада 2003 року ОСОБА_1 Кіріакідіс та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі та є батьками неповнолітньої Хрістіни Кіріакіді, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина народилася та з моменту народження проживала на Кіпрі з батьками.
7 травня 2013 року відповідачка виїхала з донькою в Україну, без відома та згоди батька, і відтоді до Кіпру більше не повернулася. Довгий час відповідачка обіцяла повернутися, але згодом змінила свою думку, обґрунтовуючи тим, що найближчим часом вона відмовляється повертатися. На момент звернення до суду з позовом, дитина разом з матірю проживає в Україні за адресою АДРЕСА_1, 120.
Позивач вважає, що відповідачка самостійно змінила місце проживання неповнолітньої дитини і визначила її нове місце проживання в Україні з порушенням його прав, адже ні усної, ні письмової згоди на зміну постійного місця проживання неповнолітньої доньки позивач не давав.
Посилаючись на вказані обставини, просить визнати незаконним утримування на території України неповнолітньої дитини Хрістіни Кіріакіді, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачкою. Повернути неповнолітню Крістіну Кіріакіді до місця постійного проживання у ОСОБА_3 Кіпр за адресою АДРЕСА_2, 2062, Строволос, ОСОБА_3 Кіпр. Якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобовязати відповідачку передати неповнолітню доньку її батькові для забезпечення повернення дитини. Допустити негайне виконання цього рішення в частині повернення дитини до ОСОБА_3 Кіпр.
Представник Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та просила позов задовольнити.
Вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Законом України від 11 січня 2006 року №3303-IV Україна приєдналася до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі - Конвенція 1980 року)
Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України „Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно статті 15 Закону України „Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.
Конвенція 1980 року набула чинності для України з 1 вересня 2006 року, у відносинах між Україною та ОСОБА_3 Кіпр з 01 лютого 2007 року.
Згідно зі статтею 3 Конвенції 1980 року переміщення або утримування дитини вважаються незаконними, якщо:
a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та
b) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.
Відповідно до статті 5 Конвенції 1980 року для її цілей «права піклування» включають права, пов'язані з піклуванням будь-якої особи про дитину, і зокрема, право визначати місце проживання дитини.
Права піклування можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта або в силу рішення судового або адміністративного органу, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави. Згідно статті 14 Конвенції 1980 року встановлюючи, чи дійсно мали місце незаконні переміщення або утримування, суд може безпосередньо враховувати законодавство і судові й адміністративні рішення, не вдаючись до спеціальних процедур доведення цього законодавства або визнання рішень іноземних органів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 Кіріакідіс та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої Хрістіни Кіріакіді, яка народилася 10.09.2007 року у ОСОБА_3 Кіпр.
Згідно письмових доказів по справі (а.с.9-50), місцем проживання малолітньої Хрістіни Кіріакіді, ІНФОРМАЦІЯ_2, місто Нікосія, мікрорайон Строволос, ОСОБА_3 Кіпр.
Відповідачка разом із донькою на даний час проживають на території України у м.Донецьк та відмовляється добровільно повернути дитину до Кіпру.
Суд визначивши межі позовних вимог згідно із статтями 11, 213 ЦПК, перевіряє правильність застосування статті 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року та не вирішуючи питання про те, з ким із батьків краще проживати дитині та виконання батьками своїх прав і обов'язків по відношенню до дитини, приходить до висновку, що Відповідачка вчиняє незаконне утримування дитини в Україні, в розумінні вищенаведених статті 3 і 5 Конвенції 1980 року.
Діючи у такий спосіб Відповідачка порушує права опіки Позивача на піклування про дитину, що включають право на визначення місця проживання малолітньої Хрістіни Кіріакіді, ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до статті 5 Конвенції, що зобов'язує державу Україну за ст.2 цієї Конвенції вжити усіх належних заходів для забезпечення негайного повернення дитини до держави постійного місця проживання дитини.
Стаття 12 Конвенції 1980 року встановлює, що якщо дитина незаконно переміщена, або протиправно утримується у розумінні статті 3 Конвенції 1980 року і на дату початку процедур у судовому або адміністративному органі тієї Договірної держави, де знаходиться дитина, минуло менше одного року з дати незаконного переміщення або утримування, відповідний орган видає розпорядження про негайне повернення дитини.
Судовий і адміністративний орган, навіть у тих випадках, коли процедури розпочаті після спливу річного терміну, про який йдеться в попередньому пункті, також видає розпорядження про повернення дитини, якщо тільки немає даних про те, що дитина вже прижилася у своєму новому середовищі.
Позивач звернувся до Міністерства юстиції України як Центрального органу в Україні по виконанню Конвенції 1980 року 06 серпня 2013 року, позовна заява до суду була подана 13 жовтня 2015 року, тобто після сплину річного терміну про який йдеться в статті 12 Конвенції 1980 року. Даних про те, що дитина прижилася у своєму новому середовищі, суду не надано.
З огляду на викладене суд вважає, що наявні всі умови, визначені у статтях 3, 4, 35 Конвенції 1980 року, за яких Держава, на територію якої переміщена та утримується дитина, зобов'язана повернути дитину в державу її постійного проживання, зокрема:
- дії, що порушують права Позивача, відбулися після набуття чинності Конвенцією 1980 року у відносинах між двома державами;
- дитина, про яку йдеться, не досягла 16-річного віку (дитина Хрістіна Кіріакіді народилась 10.09.2007 року);
- чинність Конвенції 1980 року у відносинах між двома державами (конвенція набула чинності у відносинах між Україною та ОСОБА_3 Кіпр з 01 лютого 2007 року);
- ОСОБА_3 Кіпр є державою, в якій дитина постійно проживала і за законодавством якої мають вирішуватися питання щодо правовідносин між батьками і дитиною, піклування щодо дитини, а також визначення її місця проживання;
- дії щодо утримування дитини за кордоном порушують права піклування одного з батьків, адже батьківські повноваження належать обом батькам, а Позивач не давав згоди на зміну місця проживання дитини, тобто його права та інтереси порушені внаслідок утримування дитини в Україні.
Також суд звертає увагу на наступне.
Конвенція 1980 року містить вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд може відмовити у поверненні дитини в державу її постійного місця проживання.
Відповідно до ст. 13 Конвенції 1980 року, судовий або адміністративний орган запитуваної держави не зобов'язаний видавати розпорядження про повернення дитини, якщо особа, установа або інший орган, що заперечує проти її повернення, доведуть, що:
а) особа, установа або інший орган, що піклуються про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування, або дали згоду на переміщення або утримування, або згодом дали мовчазну згоду на переміщення або утримування;
b) існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим шляхом створить для дитини нетерпиму обстановку.
Судовий або адміністративний орган може також відмовити в розпорядженні про повернення дитини, якщо виявить, що дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при якому слід брати до уваги її думку.
Доказів наявності підстав для відмови у прийнятті рішення про повернення дитини Відповідачем відповідно до ст. 60 і 61 ЦПК суду не надано.
Разом з цим задовольняючи позов про повернення дитини, суд виходить з того, що дитина не відбирається від її матері та повернення дитини в розумінні статті 19 Конвенції 1980 року не обмежує батьківські права Відповідачки.
Враховуючи зазначене суд приходить до висновку про відсутність передбачених у ст. 12 і 13 Конвенції 1980 року підстав для відмови у поверненні дитини.
Керуючись ст.ст. 9,124 Конституції України, ст.ст.3,5,18 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст.3,6,7,11,14,16,19,23,30 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, Законом України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей», ст.ст.15,19 Закону України «Про міжнародні договори України», п.п.2,9,12 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006р. №952 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2010р. №795), ст.ст. 3, 10, 11, 209, 212-215, 218, 224-226, 367 ЦПК України, суд, -
Позов Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, яке діє в інтересах ОСОБА_1 Кіріакідіса до ОСОБА_2 про забезпечення повернення неповнолітньої дитини до ОСОБА_3 Кіпр задовольнити.
Визнати незаконним утримування на території України неповнолітньої дитини Хрістіни Кіріакіді, 10.09.2007р.н.
Повернути неповнолітню Хрістіну Кіріакіді ІНФОРМАЦІЯ_3 до місця постійного проживання у ОСОБА_3 Кіпр за адресою: АДРЕСА_3 Кіпр.
Якщо рішення не буде виконано в добровільному порядку, зобов'язати ОСОБА_2, 28.09.1975р.н., яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 передати неповнолітню Хрістіну Кіріакіді, 10.09.2007р.н., батьку ОСОБА_1 Кіріакіді, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, 2062 Строволос ОСОБА_3 Кіпр, який приїде в Україну, щоб забрати дитину.
Покласти витрати, пов'язані з поверненням дитини до ОСОБА_3 Кіпр на позивача.
Допустити негайне виконання рішення у частині повернення дитини до ОСОБА_3 Кіпр.
Заочне рішення може бути переглянуте Краматорським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя А.О.Михальченко