Справа № 185/2497/15-ц
Провадження № 2/185/1818/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 травня 2015 року

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Гаврилова В.А.

при секретарі Чичман І.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, просив визнати договір позики грошових коштів від 30 січня 2007 року укладений між ОСОБА_1. та ОСОБА_2 недійсним, застосувати наслідки недійсності договору позики грошових коштів від 30.01.2007 року у зв'язку з чим зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2910800,00 гривень. Мотивував тим , що 30 січня 2007 року позивач з відповідачем уклав в усній формі договір позики згідно якого передав відповідачу грошові кошти у сумі 120 000 доларів США. Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути дані грошові кошти позивачу по першій вимозі останнього . В жовтні 2012 року позивач звернувся до відповідача та ним позивачу було повернуто 29 000 доларів США . 91 000 доларів США відповідач не повернув. 08.01.2013 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення грошей, яку останній отримав 06.02.2013 року. Відповідач в усній формі повідомив позивача про відсутність фінансової можливості та бажання повернути борг. Факт отримання грошей підтверджується постановою про закриття кримінального провадження СВ Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області від 14 .01. 2013 року , постановою про притягнення ОСОБА_2 за ст.164-1 КУоАП за фактом не подачі ним декларації про доходи отриманих від ОСОБА_1, що винесена ДПІ у Калінінському районі м. Донецька у лютому 2013 році , поясненнями свідка ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Позивач звернувся до суду з позовом, просив визнати договір позики грошових коштів від 30 січня 2007 року укладений між ОСОБА_1. та ОСОБА_2 недійсним, застосувати наслідки недійсності договору позики грошових коштів від 30.01.2007 року у зв'язку з чим зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2910800,00 гривень.

Доказів того, що 30 січня 2007 року позивач з відповідачем уклав в усній формі договір позики, згідно яким передав відповідачу грошові кошти у сумі 120 000 доларів США та відповідач взяв на себе зобов'язання повернути дані грошові кошти позивачу по першій вимозі останнього, суду не надано.

Доказів того, що в жовтні 2012 року позивач звернувся до відповідача та ним було повернуто позивачу 29 000 доларів США, а 91 000 доларів США відповідач не повернув позивачу, суду не надано.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Копію розписки ОСОБА_1 від 25.10.2012 року за якою ОСОБА_2. повернув позивачу 29 000 доларів США, а 91 000 доларів США залишився винним по договору позики від 30.01.2007 року та по якій ОСОБА_2 прийняв на себе зобов'язання повернути протягом листопада 2012 року залишок боргу, суд не може прийняти як доказ укладення усного договору позики від 30.01.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскільки ця розписка написана самим позивачем. Крім того вказана розписка не може бути прийнята як доказ визнання ОСОБА_2 факту отримання від позивача будь яких грошей, факту повернення частини грошей, зобов'язання відповідача повернути позивачу 91 000 доларів США. Вказану розписка суд вважає неналежним доказом так як в розписці відсутні будь які дані , які свідчать про згоду ОСОБА_2 з текстом викладеним у розписці./а.с.12/

В підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на опис вкладення до поштового відправлення з повідомленням про вручення на ім'я ОСОБА_2 від 08.01.2013 року, як на доказ по справі./ а.с.16/ В даному описі є посилання на вимогу про оплату боргу від 08.01.2013 року від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 згідно договору позики від 2007 року. Будь яких даних про визнання відповідачем позовних вимог позивача опис не має. Вказане приводить суд до висновку про те, що даний доказ є неналежним для підтвердження факту укладання між сторонами договору позики.

Копія постанови про закриття кримінального провадження слідчого СВ Калінінського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області від 14 .01. 2013 року , за заявою ОСОБА_1 не може бути належним доказом по справі, так як постановою не було встановлено фактів укладення договору позики між сторонами 30.01.2007 року та проведення розрахунків сторонами за вказаною угодою.

Посилання на постанову про притягнення ОСОБА_2 за ст.164-1 КУоАП за фактом не подачі ним декларації про доходи отриманих від ОСОБА_1, що винесена ДПІ у Калінінському районі м. Донецька у лютому 2013 році судом не приймається так як вказана постанова не надана суду.

Копії листів донецької дирекції Поштамп-Центр поштового зв'язку №1 від 07.03.14 №07/5-206, 26.03.14 № 07/5-240, 10.04.14 № 07/5-279 згідно якими заступник начальника ОСОБА_7 підтверджує факти отримання 01.03.14 року,10.03.14 року , 20.03.14 року поштових переводів №№ 6/0549,0105,4/0322 у сумі 400 гривень кожен (оплати боргу відповідно ф. займу від 30.01.2007 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.), суд не приймає як належні докази укладення між сторонами усного договору позики саме на суму 120 000 доларів США.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено,що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти:

правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

Статтею 1047 ЦК України передбачено , що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Викладене приводить суд до висновку про те, що доказом факту укладення 30.01.2007 року правочину між ОСОБА_1. та ОСОБА_2 , за яким останній отримав у борг 120 000 доларів США може бути тільки письмово оформлений договір, підписаний сторонами.

Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Будь які дії сторін , хоч і підтверджені доказами не можуть бути свідченням укладення правочину, договору позики між сторонами.

Таким чином суд приходить до висновку , що факт укладення правочину, а саме договору позики між сторонами , який відбувся 30.01.2007 року за яким ОСОБА_2 отримав у борг 120 000 доларів США від ОСОБА_1 є недоведеним.

Статтею 215 ЦК України передбачено , що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Викладене приводить суд до висновку про те, що тільки договір в письмовій формі може бути належним доказом про укладення договору позики між сторонами.

Викладене приводить суд до висновку про те, що позов ОСОБА_1 не ОСОБА_8. підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 58 ЦПК України, ст. 203,ст. 205, ч.1 ст.206,ст. 207, ст. 208, ст. 215, ст. 1047 ЦК України,-

В И Р І Ш И В :

У задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики грошових коштів від 30 січня 2007 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним, застосування наслідків недійсності договору позики грошових коштів від 30.01.2007 року та зобов'язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2910800,00( два мільйона дев'ятсот десять тисяч вісімсот ) гривень - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після збігу вказаних строків.

Суддя: В. А. Гаврилов