АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6770/15 Справа № 200/9675/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Гайдук В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк»

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє опікун ОСОБА_3, до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи ОСОБА_5, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання договору іпотеки недійсним та припинення заборон на відчуження та обтяження нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_3, діючи в інтересах недієздатного ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом в якому, з урахуванням уточнень, зазначала, що її підопічний ОСОБА_2 з 16 травня 1997 року знаходився у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 За період спільного проживання ними було набуте нерухоме майно, а саме: домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Казакова, 23 та земельна ділянка площею 0,0666 га, на якій воно розташоване. Зазначене майно було зареєстровано на імя ОСОБА_4 На весні 2014 року позивачу стало відомо, що відповідачем ОСОБА_4 вказане домоволодіння та земельна ділянка були передані в іпотеку у забезпечення зобовязань сторонньої особи ОСОБА_5 за кредитним договором. Вважаючи, що даний договір іпотеки № SMERS00590/1 від 01 лютого 2008 року укладений з порушенням норм діючого законодавства, оскільки під час їх укладення вона не надавала письмову згоду, як опікун недієздатного ОСОБА_2, просила визнати вказаний іпотечний договір недійсним, припинити заборону відчуження та обтяження на предмет іпотеки та покласти судові витрати на відповідачів (а.с. 1-4, 83-87).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року позовні вимоги було задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки №SMERS00590/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстром №213.

Припинено заборону на відчуження майна зазначеного в договорі іпотеки від 01 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», яка накладена 01 лютого 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрована в реєстрі за №214/8, а саме: заборону на відчуження нерухомого майна домоволодіння №23 по вулиці Казакова у м. Дніпропетровську, № 6509952 від 01 лютого 2008 року; заборону на відчуження нерухомого майна земельної ділянки по вулиці Казакова, будинок 23 у м. Дніпропетровську, № 6510098 від 01 лютого 2008 року.

Припинено обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме - домоволодіння №23 по вулиці Казакова у м. Дніпропетровську та земельної ділянки площею 0,0666 га, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Казакова, б.23, запис за реєстраційним №6510263.

Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. (а.с. 130-134).

В апеляційній скарзі ПАТ «Альфа-Банк» посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне зясування судом обставин у справі, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду (а.с. 137).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд виходив з того, що співвласник спірного майна ОСОБА_2 є недієздатною особою, при цьому ні його опікун, ні орган опіки та піклування згоду на передачу майна в іпотеку не надавали, тому цей договір є недійсним.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 16 травня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними було набуто домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Казакова, 23 та земельна ділянка площею 0,0666 га на якій воно розташоване. Зазначене майно було зареєстровано на імя ОСОБА_4 Дані обставини підтверджуються наявними в справі письмовими доказами (а.с. 12-18).

04 квітня 2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано (а.с. 52).

01 лютого 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «Альфа-банк» (правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк») був укладений договір іпотеки №SMERS00590/1, за умовами якого в забезпечення виконання ОСОБА_5 своїх зобовязань за кредитним договором №SMERS00590 від 01 лютого 2008 року та договором про надання траншу № 8МЕ0008083 від 01 лютого 2008 року було передано, домоволодіння, розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Казакова, 23 та земельну ділянку площею 0,0666 га на якій воно розташоване (а.с. 5-11).

При укладені спірного договору іпотеки ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену заяву від 01 лютого 2008 року про свою згоду на його укладення ОСОБА_4 (а.с.54).

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Згідно до ст. 572 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1-3 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до положень ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» (в редакції яка діяла на час укладення спірного договору іпотеки) майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

За правилами ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Згідно до ч. 3 ст. 41 ЦК України правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

В своєму рішенні суд першої інстанції визнав доведеним факт недієздатності ОСОБА_2, прийнявши, як належний доказ цього, копію рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2006 року справа № 2-2159/2006 (а.с. 69-70).

Разом з цим, Банк заперечуючи щодо факту визнання ОСОБА_2 недієздатним, посилався на відповідь вищенаведеного суду, про те що такої справи в суді не перебувало (а.с. 97).

На запит апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року та на виконання ухвали апеляційного суду від 17 вересня 2015 року про витребування справи окремого провадження за заявою ОСОБА_3 про визнання недієздатним ОСОБА_2 Київським районним судом м. Одеси були надані відповіді, що цивільна справа за заявою ОСОБА_3 про визнання недієздатним ОСОБА_2 в провадженні суду у 2006 році не перебувала, а за № 2-2159/2006 значиться інша справа (а.с. 216 а.с. 237).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

В матеріалах справи відсутні інші докази, що свідчать про те, що на час укладення договору іпотеки ОСОБА_2 був недієздатним та над ним була встановлена опіка з боку ОСОБА_3 і у звязку з цим ОСОБА_2 перебував на обліку в органах опіки та піклування. В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що ОСОБА_3 не ставила ОСОБА_2 на облік в органи опіки та піклування за місцем його проживання.

За таких обставин, судова колегія вважає, що місцевий суд, дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа- Банк» задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: