Справа № 156/904/14-ц Провадження № 22-ц/773/1028/15 Головуючий у 1 інстанції: Дильний Г.М.
Категорія: 41 Доповідач: Веремчук Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Веремчук Л. М.

суддів - Антонюк К. І., Лівандовської-Кочури Т. В.,

при секретарі Черняк О.В.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Опекана Ю.М.,Жука Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іваничівської районної організації Всеукраїнського об'єднання "Свобода" про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача Іваничівської районної організації Всеукраїнського об'єднання «Свобода» на рішення Іваничівського районного суду від 13 травня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у Іваничівській районній газеті "Колос" на першій і другій сторінках розміщено статтю «ІНФОРМАЦІЯ_2», автором цієї статті вказана прес-служба районної організації Всеукраїнського об'єднання «Свобода».

Дана стаття починається словами «З великим зацікавленням ми ознайомились у районній газеті «Колос» від ІНФОРМАЦІЯ_3 року з морально-етичним пасквілем ІНФОРМАЦІЯ_4», автором якого є депутат Іваничівської районної ради п.ОСОБА_1».

В даній статті критикується діяльність позивача ОСОБА_1 та звинувачення його у шельмуванні, інтриганстві, меркантильності його діяльності, написанні «кляуз», флюгерстві до влади в іронічній манері про зміну політичних кепок, а також в лжепатріотизмі. Вважає, що розповсюджена у газеті інформація є недостовірною, її поширення мало на меті опорочення честі і гідності та ділової репутації. Крім цього, позивач вказує, що автор статті намагається спотворити в суспільстві думку і уявлення про людські та професійні якості та здібності позивача. Стверджує, що жодними фактичними даними ця інформація не може бути підтверджена.

Просить визнати недостовірною і такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача ОСОБА_1, інформацію, поширену в статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» в Іваничівській районній газеті «Колос» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року:......знаємо достовірно, що цей великий "мораліст" неодноразово за своє життя міняв політичні кепки на голові, бо "влада мінялася";

2 ..... за патріотичними гаслами ОСОБА_1, які він повсюдно декларує, причаїлось зовсім інше його єство;

3. .....істерія, яку закатав цей депутат на останній сесії районної ради, пов'язана із проведенням невдовзі виборів Президента України з метою фіксування своєї відданості та активності у боротьбі з політичними опонентами перед командою майбутнього Гаранта;

4. Застерігаємо пана ОСОБА_1, щоб він утримався від застосування святостатства для досягнення своїх меркантильних питань;

5. Може, Вам і ще декому було не дуже затишно за нашими спинами, коли ми відстоювали гідність українців на Майданах України? Невже Ваші завищені власні амбіції були мотивом для того, щоб у ті спини з цинічною холоднокровністю встромити у найважчий для країни час свого ножичка у вигляді безпідставних брудних звинувачень;

6. Отямтесь, якщо ще Ви можете себе контролювати;

7. ......невже Майдан не вблагорозумив цього чоловіка, що він невдовзі знову взявся писати "кляузи" до керівництва області на ще не призначених молодих керівників нашого району;

8. Ця сесія була підготовлена і проведена відповідно до чинного законодавства і регламенту, однак не у відповідності до "понять" ОСОБА_1;

9. ....це рішення не співпадає з думкою "правдолюбця" ОСОБА_1;

10. Деструктивна позиція цього депутата, очевидно, спрямована на ускладнення роботи районної ради;

11. ... очевидним є те, що для виголошення вищезазначеної заяви ОСОБА_1 є не вболівання за національні питання, а за власні кон'юктурні політичні інтереси.

Зобов'язати відповідача Іваничівську районну організацію Всеукраїнського об'єднання «Свобода» протягом 15 днів з моменту набрання рішення суду законної сили спростувати інформацію, викладену у статті прес-служби районної організації ВО «Свобода» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» шляхом розміщення спростування під заголовком «Спростування» тим же шрифтом і на тому ж місці на першій сторінці газети «Колос» наступного змісту: «Спростування» Інформація, викладена у статті прес-служби районної організації ВО «Свобода» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», що опублікована в Іваничівській районній газеті «Колос» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року та стосувалася гр-на ОСОБА_1 є недостовірною, такою, що не підтверджена жодними фактами, а відтак принижує честь, гідність та ділову репутацію гр.-на ОСОБА_1 Автор висловлювань спростовує інформацію, яка стосується громадянина ОСОБА_1, що була опублікована у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Через неправомірні дії відповідача при опублікуванні вищевказаної статті, яка містить недостовірну інформацію, позивач перебуває у пригніченому стані, погіршився стан здоров'я. Даний факт приносить йому безперервні моральні страждання. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 30000 грн.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 13 травня 2015 року даний позов задоволено частково.

Визнано недостовірною і такою, що не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, поширену в статті "ІНФОРМАЦІЯ_2" в Іваничівській районній газеті "Колос" від ІНФОРМАЦІЯ_1 року:

1. ......знаємо достовірно, що цей великий "мораліст" неодноразово за своє життя міняв політичні кепки на голові, бо "влада мінялася";

2. ..... за патріотичними гаслами ОСОБА_1, які він повсюдно декларує, причаїлось зовсім інше його єство;

3. .....істерія, яку закатав цей депутат на останній сесії районної ради, пов'язана із проведенням невдовзі виборів Президента України з метою фіксування своєї відданості та активності у боротьбі з політичними опонентами перед командою майбутнього Гаранта;

4. Застерігаємо пана ОСОБА_1, щоб він утримався від застосування святостатства для досягнення своїх меркантильних питань;

5. Може, Вам і ще декому було не дуже затишно за нашими спинами, коли ми відстоювали гідність українців на Майданах України? Невже Ваші завищені власні амбіції були мотивом для того, щоб у ті спини з цинічною холоднокровністю встромити у найважчий для країни час свого ножичка у вигляді безпідставних брудних звинувачень;

6. Отямтесь, якщо ще Ви можете себе контролювати;

7. ......невже Майдан не вблагорозумив цього чоловіка, що він невдовзі знову взявся писати "кляузи" до керівництва області на ще не призначених молодих керівників нашого району;

8. Ця сесія була підготовлена і проведена відповідно до чинного законодавства і регламенту, однак не у відповідності до "понять" ОСОБА_1;

9. ....це рішення не співпадає з думкою "правдолюбця" ОСОБА_1;

10. ... очевидним є те, що для виголошення вищезазначеної заяви ОСОБА_1 є не вболівання за національні питання, а за власні кон'юктурні політичні інтереси.

Зобов'язано Іваничівську районну організацію Всеукраїнського об'єднання "Свобода" протягом 15 днів, з моменту набрання рішенням суду законної сили, спростувати інформацію, викладену у статті прес-служби Іваничівської районної організації Всеукраїнського об'єднання "Свобода" під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2", шляхом розміщення спростування під заголовком "Спростування" тим же шрифтом і на тому ж місці на першій сторінці газети "Колос" наступного змісту: "Спростування

Інформація, викладена у статті Іваничівської районної організації Всеукраїнського об'єднання "Свобода" під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2", що опублікована в Іваничівській районній газеті "Колос" від ІНФОРМАЦІЯ_1 року та стосувалася громадянина ОСОБА_1 є недостовірною, такою, що не підтверджена жодними фактами, а відтак принижує честь, гідність та ділову репутацію громадянина ОСОБА_1. Автор висловлювань спростовує інформацію, яка стосується громадянина ОСОБА_1, що була опублікована у статті під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2".

Стягнуто з Іваничівської районної організації Всеукраїнського об'єднання "Свобода" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3400, 00 грн.

Стягнуто з Іваничівської районної організації Всеукраїнського об'єднання "Свобода" на користь ОСОБА_1 33,99 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач відповідача Іваничівська районна організація Всеукраїнського об'єднання «Свобода» подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати це рішення та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Зі змісту цієї норми випливає, що свобода слова, преси, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Аналіз національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в ст. 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Статтями 28, 32 Конституції гарантується кожному право на повагу до його гідності, на судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи , а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, яка порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п. 19 вказаної Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини сфера для обмеження політичних висловлювань чи дебатів щодо питань, які становлять загальний інтерес, є дуже малою відповідно до частини 2 статті 10 Конвенції (для прикладу, рішення у справі Лінгенс проти Австрії, 1986 р. та Кастелз проти Іспанії, 1992 р.). Ця свобода підпадає під обмеження, викладені в статті 10 частині 2 Конвенції, які, проте, мають тлумачитися однозначно. Необхідність будь-якого обмеження має бути переконливо встановлена.

Критерій «необхідності в демократичному суспільстві» вимагає встановлення того, чи відповідало «втручання», яке оскаржується, «нагальній суспільній необхідності», чи було це втручання пропорційним законній меті, яку воно переслідувало та чи були доводи, надані національними органами на виправдання втручання, відповідними і достатніми (рішення у справі Санді Таймс до Великобританії 1979 р.). При визначенні існування такої «необхідності» та при обранні засобів в цьому зв'язку органи державної влади наділені певною свободою розсуду. Проте ця свобода розсуду не є необмеженою - вона має бути відповідною до застосованих обмежень з правом на свободу вираження поглядів, що захищається статтею 10 Конвенції.

При цьому, як слідує з практики Європейського суду з прав людини, сформульованій, зокрема, в рішеннях у справах Лінгенс проти Австрії, 1986 р. та Обершлік проти Австрії 1997 р., межі припустимої критики є більш широкими по відношенню до політичного діяча, аніж до приватної особи. Політичний діяч неминуче та свідомо виставляє себе, свої слова та вчинки на прискіпливий розгляд як журналістів, так і широкої громадськості.

Судом не враховано положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з і іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

А тому, зважаючи, що позивач є публічною особою (політичний діяч) і викладені у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2» оціночні судження та критична оцінка певних фактів і недоліків в його роботі не принижує честь, гідність і ділову репутацію, а тому в задоволенні позові слід відмовити.

Судом допущено порушення статті 34 Конституції України, яка проголошує право кожного на свободу думки і слова, на вільне виявлення своїх поглядів і переконань. Таке право друкованих засобів масової інформації закріплено і в ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 26 листопада 1992 року. Тому критична оцінка певних фактів та недоліків, які мали місце, не може визнаватись відомостями, що порочать особу і можуть бути спростовані в порядку, передбаченому ст. 277 ЦК України - шляхом реалізації права на відповідь.

Виходячи з наведеного, з урахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції помилково встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана неналежна оцінка, внаслідок чого спір вирішено у порушення норм матеріального та процесуального законодавства. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Іваничівської районної організації Всеукраїнського об'єднання «Свобода» задовольнити.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 13 травня 2015 у даній справі скасувати і постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Іваничівської районної організації Всеукраїнського об'єднання "Свобода" про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: