АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХ В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна, визнання права власності на невід'ємні поліпшення нерухомого майна, стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: в порядку поділу майна, що є об'єктами права спільної сумісної власності позивача та відповідача, визнати за позивачем право спільної власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу майна, що є об'єктами права спільної сумісної власності позивача та відповідача, визнати за позивачем право спільної власності на Ѕ частину невід'ємних поліпшень квартири АДРЕСА_1 покласти на відповідача обов'язок компенсувати позивачу вартість його частки квартири АДРЕСА_1, що складає 411796 гривень та невід'ємних поліпшень - 1799, 00 гривень також позивач просив стягнути судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що під час перебування у шлюбу з відповідачем вони придбали квартиру АДРЕСА_1 та здійснили невід'ємні поліпшення даного житла. Посилаючись на вимоги ст. 60, 61 СК України позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна, визнання права власності на невід'ємні поліпшення нерухомого майна, стягнення компенсації - залишено без задоволення.

Справа № 754/7123/15
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/16154/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, позивачем подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення; недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважаючи рішення суду необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, просили про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідач та її представник заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( ч.1 ст.70 СК України).

Майно, що є об'єктом права спільної часткової власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі з 23.07.1988, який був розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2014 (а.с.8).

Відповідно до Договору купівлі - продажу квартири від 18.09.2002 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали в рівних долях квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно Договору дарування частини квартири від 14.04.2003 ОСОБА_1 подарував належну йому Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (а.с.37).

З наведеного вбачається, що сторонами у справі в період перебування у шлюбі була придбана спірна квартира у спільну часткову власність. Позивач отримавши у власність Ѕ частини квартири здійснив розпорядження належною йому часткою, а тому підстав для виділення йому ще ј частини квартири не вбачається, як на то вірно вказав суд першої інстанції.

Позовні вимоги про визнання за позивачем права спільної власності на Ѕ частину невід'ємних поліпшень квартири АДРЕСА_1 та стягнення компенсації за ці поліпшення в розмірі 1799,00 гривень також обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Так з матеріалів справи вбачається, що поліпшення, які є предметом спору полягають у встановленні в квартирі балконного блоку та підвіконня з ПВХ профілю. Проте, слід звернути увагу, що вікна і двері, які є вмонтованими, не можуть бути відокремлені від квартири без втрати вартості, останньої, відповідно, вказані об'єкти відносяться до конструктивних елементів квартири, а тому не можуть бути окремим предметом поділу.

Положення ст.ст. 69,70 СК України передбачається право на поділ майна, що належить на праві спільної сумісної власності.

Проведення ремонту, в даному випадку балкону, не є набуттям майна, а є спільним розпорядженням грошовими коштами на утримання майна в належному стані.

Стаття 62 СК України передбачає виникнення права спільної сумісної власності на майно, що належало дружині, чоловікові у разі істотного збільшення вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат.

Проте, такі вимоги в ході розгляду справи не заявлялись, і сума коштів витрачених на придбання балконного блоку (1766, 00 грн.) не може свідчити про істотне збільшення вартості спірної квартири.

Отже обставини на які посилався позивач, не дають правових підстав для визнання за ним права власності на частину у спірному житловому приміщенні та стягнення компенсації за проведені ремонтні роботи.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.10.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: