У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.,

суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому, на підставі ст. 365 ЦК України, просила припинити право власності відповідача на ј частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд по АДРЕСА_2, та визнати за нею право власності на зазначену частку у будинку.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником 3/4 частин будинку АДРЕСА_2. Частка відповідача у розмірі 1/4, є незначною, становить 21,85 кв.м, спільне проживання із відповідачем через неприязні стосунки є неможливим, майно є неподільним, а припинення права відповідача не завдасть їй істотної шкоди, оскільки вона забезпечена житлом. Посилаючись на вказані обставини позивач просила припинити право відповідача на ј частину спірного будинку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року позов ОСОБА_5 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_6 на ј частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд по АДРЕСА_2 та визнано за ОСОБА_5 право власності на цю частину житлового будинку. Компенсовано ОСОБА_6 вартість ј частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд по АДРЕСА_2, за рахунок коштів у розмірі 70 466 грн, внесених ОСОБА_5 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 15 квітня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. Повернуто ОСОБА_5 кошти у розмірі 70 466 грн, внесених ОСОБА_5 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Тернопільській області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення апеляційного суду скасовано з передачею справи до апеляційного суду на новий розгляд.

За результатами нового апеляційного розгляду справи, ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що сторони не дійшли згоди щодо спільного користування будинком, та враховуючи, що частка ОСОБА_6 є незначною, поділити маломірний будинок неможливо, їй на праві приватної власності належить інше житло, позивачем на депозитний рахунок суду внесено суму, еквівалентну вартості частки відповідачки у розмірі 70 466 грн, тому припинення права власності відповідачки на її частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 є власницею 3/4 частини будинку АДРЕСА_2. ОСОБА_6 належить 1/4 частина цього будинку.

Сторони у спірному будинку не проживають. У будинку відсутнє електропостачання, газо- та водопостачання, що підтверджується довідками відповідних служб (т.1 а.с.10-12). Технічний стан житлового будинку незадовільний, експлуатація елементів будинку можлива лише при умові проведення ремонту (т.1 а.с.144-156).

Між сторонами склались неприязні стосунки, часто виникають конфлікти, що ними не заперечується та підтверджується постановами про відмову у порушенні кримінальних справ від 22 жовтня 2008 року, від 2 грудня 2008 року.

Апеляційним судом крім іншого встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17 жовтня 1997 року (т.1 а.с.227) ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 належить квартира АДРЕСА_1, де відповідач фактично проживає. Крім того, ОСОБА_6 є членом садівничого товариства «Трудове літо-1», яке знаходиться на території Смиковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (ділянка НОМЕР_1 площею 0,073 га). На даній ділянці у 2012 році зведено будинок.

Відповідач ОСОБА_6 та її неповнолітня дочка ОСОБА_10 зареєстровані у спірному будинку по АДРЕСА_2, що підтвержується довідкою ДП «Комунальник-2» №395 від 8 лютого 2013 року. Реєстрація проведена під час розгляду даної справи у суді - у лютому 2013 року.

Відповідно до акту житлово-побутових умов від 11 червня 2014 року (т.2 а.с.43) службою у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради проведено обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_10 та встановлено, що вона фактично проживає без реєстрації у квартирі АДРЕСА_1, де створено їй належні умови для виховання, розвитку та проживання.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21 червня 2012 року, ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_6, третя особа виконавчий комітет Тернопільської міської ради про поділ в натурі житлового будинку і господарських споруд та земельної ділянки.

Вказане рішення суду набрало законної сили та ним, зокрема встановлено, що спірний будинок не підлягає поділу в натурі, оскільки запропоновані експертним висновком усі можливі варіанти поділу не відповідають вимогам ДБН, оскільки запропоновану для виділення 1/4 частки, належну відповідачці, неможливо виділити, як і неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, як того вимагають ДБН. Цим же рішенням встановлено відсутність правовстановлюючих документів у сторін, які посвідчують право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться спірний будинок.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 5 вересня 2013 року Тернопільського відділення КНДІСЕ, 1/4 частка спірного будинку з надвірними будівлями та спорудами в одиницях площі складає 21,85 кв.м., а ѕ - 65,55 кв.м; ринкова (реальна) вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 складає 281 865 грн.

Позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА у Тернопільській області внесено вартість ј частини спірного домоволодіння у розмірі 70 466 грн.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Відповідно до пункту 4 ч.1 ст. 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-81цс11 та від 2 липня 2014 року №6-68цс14, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Встановивши, що спірний будинок не є та не може бути місцем проживання відповідача в силу неналежного технічного стану, не може бути поділений у натурі між співвласниками, у відповідача у власності є інше житло, а позивачем на депозитний рахунок суду внесено суму, еквівалентну вартості ј частки відповідачки у розмірі 70 466 грн, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що частка відповідача у спільній власності є незначною та припинення права власності на неї з відповідною виплатою компенсації не завдасть їй істотної шкоди.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, а суд апеляційної інстанції при перегляді справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні даної справи місцевим та апеляційним судами правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська