справа №482/985/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 серпня 2015 року

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Гажі О.П.

секретаря судового засідання Пазюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса справу цивільного судочинства за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10.06.2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В своєму позові позивач зазначив, що 29.09.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №002-14033-290906, відповідно до якого, відповідачу було надано кредит у сумі 3372,60 гривень, на умовах визначених договором зі сплатою 5% річних за користування кредитом та сплатою 1,99% щомісячних платежів за обслуговування кредиту банком.

Посилаючись на порушення відповідачем умов вищевказаного кредитного договору, на не виконання відповідачем своїх зобовязань щодо погашення кредиту, внаслідок чого, станом на 28.04.2015 року, за підрахунками банку, у відповідача виникла загальна заборгованість за кредитним договором, в сумі 1761,46 гривень, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» існуючу заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, але в своєму позові заявив про розгляд справи у його відсутність і про повне підтримання позовних вимог, з проханням їх задоволення в повному обсязі та не заперечував проти заочного порядку розгляду даної справи, у випадку неявки в судове засідання відповідача.

Відповідач в судове не зявилася, але надала свою письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Також в цій заяві, відповідач зазначила про те, що вона не визнає позов та просила суд відмовити в його задоволені через пропуск банком строку позовної давності, зазначаючи, що всі кошти банку вона повернула.

Справа, у відповідності з вимогами ст.169 ЦПК України, розглянута у відсутність представника позивача та відповідача, на підставі письмових заяв сторін та за наявності у справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін.

Дослідивши в судовому засіданні в порядку письмового провадження обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, через пропуск позивачем строку позовної давності.

Цей висновок суду ґрунтується на наступному:

Як вбачається з матеріалів справи, між відповідачем і позивачем 29.09.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №002-14033-290906, відповідно до якого, відповідачу було надано кредит у сумі 3372,60 гривень, на умовах визначених договором зі сплатою 5% річних за користування кредитом та сплатою 1,99% щомісячних платежів за обслуговування кредиту банком.

Згідно з позовними вимогами, станом на 28.04.2015 року, відповідач заборгувала позивачу за вказаним кредитним договором платежів по кредиту в загальному розмірі 1761,46 гривень.

З наданих позивачем в додатку до позову документів, однозначно вбачається, що, згідно з п.п.2.8, 2.12, 3.1 кредитного договору, було визначено, що відповідач, як позичальник повинна була щомісячно сплачувати банку платежі по кредиту у визначені договором строки, а саме не пізніже 28 числа кожного місяця, а у банка, як у кредитора, виникало право вимоги про стягнення виниклої заборгованості, якщо позичальник в порушення договірних зобовязань не сплачує черговий платіж.

Згідно наданого банком в додатку до позову розрахунку заборгованості по кредитному договору, вбачається, що останній платіж відповідачем по даному кредитному договору було вчинено 29.08.2008 року.

Згідно ч.3 ст.254 ЦК України, якщо строк виконання зобовязань визначений щомісячними платежами, то він відповідно спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З копії же кредитного договору, доданого до позову, вбачається, що кінцевий строк дії договору чітко не визначений, але в п.10 договору зазначено, що він діє до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором.

Сама по собі, така умова договору, про його дію до повного виконання позичальником своїх зобовязань, не може вважатись як установлення строку дії цього правочину, так як це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України. Про це зазначає Верховний Суд України в своїх правових висновках по справі №6-116цс13 від 06.11.2012 року.

Так, статтею 252 ЦК України визначено, що строки повинні визначатися роками, місяцями, днями, годинами.

У відповідності до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Враховуючи, що відповідач, який був зобовязаний щомісячно вносити обовязкові платежі по кредитному договору, припинив свої зобовязання за цим кредитним договором з 29 серпня 2008 році, то через місяць після останнього платежу, тобто з 29.09.2008 року, відповідно до ч.3 ст.254 ЦК України, у позивача виникло право на судовий захист своїх порушених прав за цим кредитним договором.

Позивачу було достовірно відомо, що 28.09.2008 році закінчився строк внесення відповідачем чергового платежу по кредиту, було відомо про наявну у відповідача заборгованість по кредиту, але позивач не вчинив дій щодо судового захисту своїх прав у визначений законодавством трирічний строк та не подав до суду позову про стягнення з відповідача існуючої заборгованості по кредитному договору.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Чинним законодавством допускається зміна тривалості позовної давності, але як вбачається з умов кредитного договору, сторонами, при укладені цього договору, позовна давність не визначалась.

Початок перебігу позовної давності, відповідно до ст.261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин, є очевидним той факт, що з моменту припинення відповідачем дій з погашення кредиту, тобто з 29 вересня 2008 року, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та з вимогою про стягнення кредитної заборгованості, але цього позивач не робив протягом більше 3 років, а звернувся до суду лише 10 червня 2015 року, тобто після сплину трирічного строку позовної давності.

За таких обставин, з урахуванням положень чинного законодавства та умов кредитного договору, суд приходить до висновку, що перебіг строку позовної давності за даними правовідносинами між сторонами, розпочався з наступного місяця після останнього платежу, тобто з 29 вересня 2008 року і закінчився 29 вересня 2011 року.

При вирішенні спору по даній справі, суд керується принципами диспозитивності та змагальності, розглядає справу в межах заявлених вимог та встановлених в судовому засіданні фактичних обставин і, виходить з того, що відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається.

Представник позивача в судове засіданні не зявився і не довів своїх позовних вимог та не надав доказів, які б свідчили про те, що відповідач якимось чином визнавала свій борг перед банком в період з 29 вересня 2008 року по день звернення банка до суду з позовом про захист порушених прав.

Відповідач у своїй письмовій заяві, адресованій суду, наполягає на застосуванні судом строку позовної давності до виниклих спірних правовідносин.

Застосування позовної давності, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, можливе за клопотанням сторони цивільного судочинства, що є підставою для відмови у позові.

Тому, за таких вищевикладених обставин, суд приходить до висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності, що при наявній заяві відповідача про застосування позовної давності, є підставою відмови в повному задоволені позову.

На таких правових позиціях стоїть Верховний Суд України у висловлених ним правових висновках по справі №6-116цс 13 від 0611.2013 року, які в силу ст.360-7 ЦПК України, є обовязковими для застосування всіма судами України.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, враховуючи факт відмови в задоволені позову, позивач, судові витрати по справі у виді судового збору, від сплати яких позивач був звільнений законом, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 179, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволені позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, в звязку зі сплином строку позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка приймала участь в розгляді справи, але не була присутня при проголошенні рішення суду, протягом 10 (десяти) днів з моменту одержання копії даного рішення суду.

Головуючий: