Провадження №2/761/5637/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 серпня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Паночко О.М.

за участю позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Шевченка Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути із відповідача кошти на суму 55 552,35 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої його незаконною бездіяльністю; стягнути із відповідача кошти на суму 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої його незаконною бездіяльністю.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.07.2012 року між ним та ПАТ «Банк «Таврика» укладений договір банківського вкладу «Дохідний рік» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника з щомісячною виплатою процентів НОМЕР_1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 вніс грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. Дата погашення ощадного (депозитного) сертифіката - 04.01.2013 року.

Як зазначає позивач, після закінчення строку вкладу він звернувся до банку з заявою про повернення внесених коштів, проте банк своє зобов'язання не виконав. Після чого позивач звернувся до Національного банку України, на що отримав відповідь про віднесення ПАТ «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних банків, згідно з постановою Правління Національного банку України від 20.12.2012 року №548, та зазначено що вирішення даного питання відноситься до компетенції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач зазначає, що відповідачем не було проконтрольовано виконання ПАТ «Банк «Таврика» пункту 3.2 глави ІІІ Положення про порядок інформування вкладників про систему гарантування вкладів фізичних осіб, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 23.07.2012 року №10, за яким Банк зобов'язаний повідомити вкладника під підпис про те, на які залучені кошти не поширюються гарантії Фонду. Банк при укладенні договору не ознайомив позивача із вказаною інформацією. Таким чином він, як вкладник, був введений в оману щодо важливої умови договору. Внаслідок цього позивачу спричинена майнова шкода в розмірі 55 552,35 грн.

Крім того позивач зазначає, що невиплата належних коштів сприяла тяжким душевним переживанням, оскільки кошти належали його батькам і мали бути використані на їх лікування та поховання, і ці переживання, спричинені невиплатою коштів викликали стрес, емоційне перенапруження, а як наслідок - погіршення стану здоров'я. А тому позивач вважає, що він має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінив в розмірі 5 000,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що відсутні законом передбачені підстави для їх задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 02.07.2012 року між ПАТ «Банк «Таврика» та ОСОБА_1 був укладений Договір банківського вкладу «Дохідний рік» з видачею купонного ощадного (депозитного) сертифікату на пред'явника з щомісячною виплатою процентів НОМЕР_1. За умовами якого Банк здійснив розміщення сертифікату строком зберігання до 04.01.2013 року. Номінал сертифікату, як вбачається з договору, 50 000,00 грн., процентна ставка 22,2 % річних.

Національний банк України листом повідомив позивача, що згідно з постановою Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ АТ «Банк «Таврика» до категорії неплатоспроможних» від 20.12.2012 року №548, Банк віднесено до категорії неплатоспроможних банків, також зазначено в листі, що вирішення питання про повернення депозитних коштів відноситься до компетенції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Як вбачається з інформації, розташованої на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 20 грудня 2012 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «БАНК „ТАВРИКА".

Стаття 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч.1 ст.4 Закону).

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом (ч.2 ст.26 Закону).

Частина 4 статті 26 Закону визначає, які Фонд не відшкодовує кошти, зокрема: за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника.

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону).

Стаття 52 Закону визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів.

Листами від 11.07.2013 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Таврика» повідомила ОСОБА_1 про те, що відповідно до ч.5 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимога ОСОБА_1 включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів та підлягає задоволенню в сумі 51 941,23 грн. згідно до 7 черговості та в сумі 3 611,12 грн. до 4 черговості у відповідності до ч.1 ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частина 1 статті 32 Закону визначає в яких випадках Фонд має право здійснювати перевірку банку щодо контролю за виконанням ним зобов'язань у зв'язку з участю в системі гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема на предмет дотримання вимог щодо інформування вкладників про участь банку у Фонді (п.4).

Дана норма надає право Фонду здійснювати перевірку банку та не встановлює його обов'язок.

Позивач в своїй позовній заяві посилався на порушення Фондом пункту 3.2 глави ІІІ Положення про порядок інформування громадскості про систему гарантування вкладів фізичних осіб, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 23.07.2012 року №10, проте оскільки зазначене положення було затверджене після укладення позивачем Договору, тому суд вважає, що до спірних правовідносин зазначене положення не може бути застосоване.

На час укладення позивачем Договору було чинне Положення про порядок інформування вкладників про систему гарантування вкладів фізичних осіб в Україні, яке затверджене рішенням адміністративної ради Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 14.11.2002 року №14 пунктом 3 якого було передбачено, що Тимчасовий учасник Фонду при укладанні угод з фізичними особами на залучення вкладів може передбачити в договорах таку умову: "Вклад не гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб", або іншим чином у письмовій формі попереджати, що Фонд не гарантує відшкодування за цими вкладами.

Розділом 5 зазначеного Положення було визначено, що Фонд здійснює контроль за дотриманням учасниками (тимчасовими учасниками) вимог цього Положення. За невиконання учасниками (тимчасовими учасниками) Фонду вимог цього Положення Фонд застосовує до них заходи впливу.

В судовому засіданні позивач не надав суду доказів, що дії відповідача щодо нездійснення контролю за виконанням даного Положення визнавались незаконними.

Стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками у відповідності до ч.2 ст.22 ЦК України є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

Так як діюче законодавство не покладає на Фонд обов'язок відшкодування майнової шкоди, будь-яких неправомірних дій з боку відповідача не встановлено, Законом визначена процедура виплати коштів за вкладами; зазначені позивачем суми не є майновою шкодою, заявлені позивачем вимоги не грунтуються на вимогах діючого законодавства, тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 16 ЦК України, ст.ст. 3,10,11,57-60,212,214,215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди - відхилити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г. Притула