УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

"27" липня 2015 р.

Суддя Київського районного суду м. Харкова Золотарьова Л.І., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 137 715 грн. 20 коп., судові витрати 15 498 грн. 95 коп.

В позовній заяві позивач просив також забезпечити позов шляхом накладення арешту на будинок № 15 по вул. Металургійна в м. Харкові, який належить відповідачу на праві власності. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження майна належного відповідачу та ускладнити у майбутньому виконання рішення суду, є відомості про розпорядження боржником будинком.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов та вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі ст. 60 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивач просить накласти арешт на будинок, однак за відсутності вартості об'єкту нерухомості суд позбавлений можливості оцінити співмірність виду забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Крім того, не надано належних та допустимих доказів щодо належності відповідачу на праві власності вказаного будинку. У Листі КП «БТІ» від 11.12.2014 року містяться відомості щодо реєстрації вказаного будинку на праві власності за відповідачем станом на 31.12.2012 року, тобто не містить актуальних даних, оскільки не виключає, що будинок міг неодноразово відчужуватися та належати вже іншим особам, тому при накладенні арешту можуть бути порушені права зовсім інших осіб, які не є учасниками справи. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладено, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 60, 151-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -