АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9281/15 Справа № 199/2177/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Якименко Л. Г. Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Черненкової Л.А., Петешенковій М.Ю., при секретареві Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 17 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа: Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровськ) про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_2 з позовом, яким просила позбавити останнього батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, 2010р.н., та стягнути на його утримання аліменти. Пізніше позовні вимоги уточнила та просила стягнути на її користь на утримання сина аліменти у розмірі ? частини усіх видів доходу відповідача. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що після припинення з жовтня 2011 року фактичних сімейних відносин з ОСОБА_2, останній ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, не піклувався про нього, не цікавився його життям та не надавав відповідної допомоги. З 2011 року вона з дитиною стала постійно проживати з ОСОБА_5, з яким 14.09.2013р. зареєстрували шлюб. Вважала за необхідне позбавити відповідача батьківських прав, зважаючи на те, що син не відчуває до нього ніяких почуттів, не знає ким він йому приходиться і батьком називає ОСОБА_5

Рішенням Амур-Нижньодніпровського райсуду м.Дніпропетровськ від 17.08.2015р. позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, ухвалено позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, 2010р.н., та стягнуто аліменти на його утримання у розмірі ? частини усіх видів його доходу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині позбавлення його батьківських прав, просив скасувати його у цій частині та відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, колегія судів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині за такими підставами.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд першої інстанції посилався на його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина ОСОБА_6. Проте вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.н., є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.13,14).

За довідкою житлового органу ОСОБА_6 проживає разом з матір'ю за адресою чоловіка останньої ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11). Батько ОСОБА_6 - ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (а.с.12).

За положеннями ст.141 СК України батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а розірвання їх шлюбу та окреме проживання не впливають на обсяг вказаних прав та обов'язків. Згідно ч.2.3 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні.

Рішенням Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 18.07.2014р. за заявою ОСОБА_2 призначено дні його побачень з малолітнім сином ОСОБА_4 кожну другу та четверту неділю місяця з 11 до 15 години.

ОСОБА_3 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, посилаючись на його ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина ОСОБА_4 та на вимоги ч.2 ч.1 ст.164 СК України.

Відповідно до вимог ч.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За роз'ясненням п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов'язків і ухилення від їх виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Проте матеріали справи не містять ні доказів тому, що ОСОБА_2 навмисно ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, ні доказів його винної поведінки у цьому чи свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками. До звернення ОСОБА_3 з вказаним позовом до суду поведінка ОСОБА_2 відносно сина не була предметом розгляду органу опіки та піклування і останнім ніякі заходи впливу до нього не застосовувались. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не лише не втратив інтересу до сина, а й надавав у добровільному порядку матеріальну допомогу та здійснював дієві заходи до спілкування з ним. У судовому засіданні ОСОБА_2 посилався на створення йому ОСОБА_8. перешкод у спілкуванні з сином. Саме за його заявою органом опіки та піклування визначено дні побачень з дитиною. ОСОБА_3 не заперечувала фактів надання матеріальної допомоги та побачень ОСОБА_2 з сином, проте відношення її до них було суб'єктивним та критичним. Більш того, матеріали справи не містять відомостей і про те, що ОСОБА_3 сприяла вказаним намірам батька та позитивно впливала на зміну відношення сина до батька. При цьому саме від неї як матері залежало, чи буде ОСОБА_6 відчувати до ОСОБА_2 синівські почуття, знати ким він йому приходиться та називати батьком.

Згідно висновку органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровськ невміння батьків спілкуватись призводить до зриву виконання рішення про призначення днів побачень батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4, хоча створення умов для спілкування та участі батька у вихованні дитини не вичерпано. Орган опіки та піклування вважав, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є недоцільним та передчасним (а.с.57,58).

Враховуючи встановлені обставини про недоведеність навмисного ухиляння ОСОБА_2 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, його винної поведінки у цьому чи свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, відповідності позбавлення його батьківських прав істинним інтересам дитини, категоричне заперечення ОСОБА_2 проти позбавлення його батьківських прав, наданий висновок органу опіки та піклування, відсутність підстав для застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав при не застосуванні до нього попередньо будь-яких інших заходів впливу, підстав для позбавлення його батьківських прав відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.164 СК України немає.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи в оскарженій частині - в частині вимог про позбавлення батьківських прав, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 17 серпня 2015 року скасувати в оскарженій частині - в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

Черненкова Л.А.

Петешенкова М.Ю.