Справа № 2-2532/2003
Провадження № 22-ц/779/2591/2015
Головуючий у 1 інстанції Галущак Л.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовський В.М.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням головного державного виконавця ВДВС Калуського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 19 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 19 березня 2014 року задоволено подання головного державного виконавця ВДВС Калуського міськрайонного управління юстиції. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 на строк до виконання ним зобовязання за виконавчим листом № 2-2532 від 16.12.2003 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

ОСОБА_2 на ухвалу суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права при її винесенні. Апелянт вказує, що він не ухилявся від виконання зобовязання за рішенням суду про стягнення аліментів. По мірі можливості він сплачував нараховані аліменти. Періодична заборгованість повязана із хворобою та інвалідністю, що підтверджується медичними довідками.

ОСОБА_2 зазначив, що у 2006 році він звертався до ДВС та до суду з клопотанням зменшити розмір аліментів, проте таке залишено без задоволення.

На даний момент заборгованість по сплаті аліментів погашена у повному обсязі.

З наведених підстав апелянт просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, про відмову в задоволенні клопотання головного державного виконавця про тимчасове обмеження його у виїзді за межі України.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі.

Державний виконавець в поданому запереченні на скаргу її вимоги не визнав, оскільки вжиті заходи були наслідком виникнення заборгованості по оплаті аліментів. Подання було правомірно задоволене судом, оскільки такий захід передбачений законом. Державна виконавча служба не має можливості закрити виконавче провадження у звязку з погашенням заборгованості для відповідного подання до митної служби, в силу особливості виконавчого провадження по аліментах. Просив слухати справу у його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторони, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Також п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець посилався на те, що на виконанні у ВДВС перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей. Станом на 01.03.2014 року за нарахованими аліментами був наявний борг у розмірі 22 805 грн.63 коп. (а.с.8,9,16).

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Отже, підставою для звернення державного виконавця поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є вчинення боржником таких діянь (дії чи бездіяльності), які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Особа, що має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме лише невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження (Аналіз судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Верховний суд України, 01.02.2013 року).

Задовольняючи подання та тимчасово обмежуючи у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами подання підтверджується факт наявності в ОСОБА_2 невиконаного зобовязання, покладеного на нього судовим рішенням, що є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем направлено запити в реєструючі установи про перевірку майнового стану боржника. Однак, транспортні засоби та нерухоме майно за ОСОБА_2 не зареєстровані, у списках на обліку як одержувачі пенсії він не перебуває, документів на будівництво не отримував (а.с.10-14).

Таким чином доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання зобовязань державним виконавцем не подано. Крім того, як вбачається з довідки ВДВС Калуського міськрайонного управління юстиції від 22.10.2015 року, долученої до апеляційної скарги, станом на 01.10.2015 року заборгованість по аліментах відсутня (а.с.25).

Оскільки Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання головного державного виконавця ВДВС Калуського міськрайонного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись ст. ст. 307,312, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 19 березня 2014 року скасувати, та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання головного державного виконавця Відділу ДВС Калуського міжрайонного управління юстиції ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Пнівчук О.В.,

ОСОБА_5