У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Василевича В.С., Хилевича С.В.

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5,

відповідачки ОСОБА_2 її представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 19 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частини земельної ділянки із спільної сумісної власності, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 19 березня 2014 року визнано мирову угоду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частини земельної ділянки із спільної сумісної власності на таких умовах:

1. Визначено розмір частки ОСОБА_1 на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1, та належить їй на праві спільної сумісної власності відповідно до Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 12 квітня 2013 року, кадастровий номер: НОМЕР_2, в розмірі 0,1594 га.

2. Визначено розмір частки ОСОБА_2 на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1, та належить їй на праві спільної сумісної власності відповідно до Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 12 квітня 2013 року, кадастровий номер: НОМЕР_2, в розмірі 0,0732 га.

3. Виділено у власність в натурі ОСОБА_1 частину земельної ділянки розміром 0,1594 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить їй на праві спільної сумісної власності відповідно до Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 12 квітня 2013 року, що позначена на плані розподілу земельної ділянки жовтим кольором.

4. Виділено у власність в натурі ОСОБА_2 частину земельної ділянки розміром 0,0732 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить їй на праві спільної сумісної власності відповідно до Свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 12 квітня 2013 року, що позначена на плані розподілу земельної ділянки зеленим кольором.

5. Припинено право спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2326 га, кадастровий НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

6. Жодна із сторін даної мирової угоди не має та не матиме в майбутньому будь-яких претензій щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою.

7. Всі витрати, понесені сторонами по справі, покладаються на сторони і відшкодуванню не підлягають.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частини земельної ділянки із спільної сумісної власності - закрито.

В апеляційній скарзі відповідачка вважає ухвалу суду першої інстанції постановлену з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно до мирової угоди розмір частки ОСОБА_1 визначений 0,1594 га, а розмір її частки 0,0732 га, тобто удвічі менший, ніж позивачки, що суперечить положенням ст.ст.89, 120 ЗК України і порушує її право власності на земельну ділянку пропорційно до частки у праві власності на будинок. Стверджує, що в порушення вимог ст.175 ЦПК України суд не роз'яснив їй наслідків мирової угоди, яка була затверджена без її участі в судовому засіданні. За викладених обставин просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання мирової та закриття провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що умови мирової угоди та закриття провадження по справі не суперечать закону, не порушують прав та інтересів сторін у справі, а сторонам відомі наслідки мирової угоди та закриття провадження по справі, передбачені ст.175, ч.4 ст.205, ч.3 ст.206 ЦПК України, а тому є достатні підстави для визнання мирової угоди та закриття провадження по справі.

Проте з таким висновком колегія суддів погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділення в натурі частини земельної ділянки із спільної сумісної власності.

19 березня 2014 року позивач та відповідач подали до Рівненського районного суду заяву про визнання судом мирової угоди та закриття провадження у справі, текст якої долучили до матеріалів справи (а.с.25-26).

Згідно зі ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує розгляд справи.

З наведеного вбачається обов'язок суду до ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди роз'яснити сторонам особисто наслідки такого рішення.

Тому процесуальна дія повинна відбуватися лише за участі сторін, що виявили бажання укласти мирову угоду, а обов'язок суду впевнитися в тому, що волевиявлення сторін є вільним, при цьому перевірити чи не порушуються їх права та інтереси та зрозуміла суть ухвали суду щодо закриття провадження у справі.

В судовому засіданні 19 березня 2014 року сторони були відсутні, а тому судом не було роз'яснено останнім наслідки прийнятої ухвали, а матеріали справи не місять доказів направлення копії ухвали суду сторонам.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, не виконавши вимоги ст.175 ЦПК України передчасно дійшов висновку щодо визнання мирової та закриття провадження у справі.

У відповідності до п.4 ч.2 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як прийнята з порушенням норм процесуального права та невідповідності висновків обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись п.4 ч.2 ст.307, ст.ст.312-315,324,325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 19 березня 2014 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.М.Рожин

Судді В.С.Василевич

С.В.Хилевич