Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні за касаційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_3, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 20,60 кв.м, загальною площею 54,00 кв.м; визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної вище квартири; виплатити відповідачу з депозитного рахунку Дзержинського районного суду м. Харкова грошові кошти в сумі 289 612 грн 50 коп., що внесені ним за квитанцією від 24 листопада 2014 року № 4453853, та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12 липня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Трест Жутлобуд-1», ОСОБА_2 та ним було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, на підставі якого він та відповідач оформили право власності по 1/2 частині кожен і є співвласниками вказаної квартири. Зазначав, що після придбання квартири, він разом з відповідачем проживали в цій квартирі, користувалися нею, зареєстрували своє місце проживання за вказаною адресою. Наразі має неприязні стосунки з відповідачем. Постійні сварки та несумісність життєвих позицій привели до фактичного припинення спілкування та неможливості спільного проживання в зазначеному житлі, користування ним. З лютого 2014 року відповідач виїхала з квартири на інше місце проживання, фактично квартирою не користувалась, витрат по утриманню не несе. В той же час створює йому перешкоди для правомірного користування спірною квартирою. Він вимушений був залишити квартиру та тимчасово проживати в іншому місці. Відповідач змінила замки в квартирі, про дублікат ключів не повідомила. З приводу цього він викликав дільничного інспектора, який зафіксував відповідний факт, та за допомогою спеціалістів знову змінив замки. Зважаючи на те, що між ним та відповідачем склалися ворожі відносини, вважає, що спільне володіння та користування квартирою є неможливим. На його думку, є наявні підстави для припинення права відповідача на частку у спільному майні за вимогою іншого співвласника, які передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, оскільки таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що присудження грошової компенсації на користь відповідачки та припинення її права власності на Ѕ частку квартири позбавить останню права власності на житло та завдасть шкоди її інтересам, оскільки вона не має іншого житла, що належить їй на праві власності.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 12 липня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Трест Жутлобуд-1», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі - продажу, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли у власність у рівних частинах, по Ѕ частині кожен, однокімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 та зареєстрували своє право власності.

Особовий рахунок на оплату комунальних платежів відкрито на ім'я ОСОБА_2, що підтверджено квитанціями.

Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що між ним та відповідачем склались неприязні стосунки, та неможливість спільного проживання в спірній квартирі, що підтверджується матеріалами справи (а.с.2).

Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до цієї норми, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-68 цс14 та від 13 травня 2015 року № 6-93цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Судом установлено, що згідно висновку експертизи, проведеної 7 листопада 2014 року Харківським Науково - дослідним інститутом судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С.Бокаріуса, ринкова вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 20,6 кв.м, загальною площею 54,0 кв.м, складає 579 225 грн.

ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду вніс грошові кошти в сумі 289 612 грн 50 коп., що підтверджується квитанцією від 24 листопада 2014 року № 4453853.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, вищевказані вимоги закону до уваги не взяв, не врахував особливостей об'єкта нерухомості, який є спільним майном, складу сторін та їх взаємовідносин, а також розміру компенсації, достатньої для придбання відповідачкою відокремленого житла, тобто не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог та дійшов передчасного висновку про те, що припинення права відповідача на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди її інтересам.

Апеляційний суд на порушення вимог закону судом першої інстанції уваги не звернув.

Таким чином, оскільки суди, в порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, на вказані вимоги закону уваги не звернули, не визначились з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню до них, ухвалені у справі судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 2 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик