Справа № 463/6138/14 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/7276/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В.,Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4Г до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а:

19 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», з врахуванням позовних вимог, прийнятих судом, про стягнення страхового відшкодування в розмірі 18 464,70 грн., пені в розмірі 2 800 грн., 3% річних в сумі 560 грн. та судових витрат (а.с.1-2). В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 16 липня 2013 року по вулиці Широкій у м.Львові Вовк Т.І., керуючи автомобілем ВАЗ - 2103, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, цивільно - правова відповідальність якого застрахована у відповідача; здійснив зіткнення з автомобілем Сіtгоеп Веrlіпgо, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під його (позивача) керуванням. Транспортні засоби отримали технічні ушкодження. Відповідач був повідомлений про настання страхового випадку, проте страхову виплату не здійснив. Відповідно до розрахунку вартості відновлювального ремонту автомобіля така становить 18 464,7 грн. Окрім цього вважає, що на його користь підлягає стягненню пеня за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 2 800 грн., 3% річних в розмірі 560 грн., витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. та судовий збір. Просить позов задовольнити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4Г до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус».

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_4- ОСОБА_2 Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову, оскільки позовні вимоги є підставними. Зазначає, що відповідачу скеровувалась вимога про виплату страхового відшкодування, проте кошти виплачені не були. Просить стягнути з відповідача в користь позивача страхове відшкодування в розмірі 20 031,62 грн., пеню в розмірі 6 455,24 грн., інфляційну виплату за 2014 рік - 2 490,4 грн., інфляційну виплату за 6 місяців 2015 року - 5 009,29 грн. та 3% річних - 600,92 грн. всього: 34 587,47 грн., а також стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 8 973,15 грн. завданої шкоди, стягнути з відповідача судові витрати.

Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, врахувавши заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Згідно зі ст.3, ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення вимогам закону не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 16 липня 2013 року на вулиці Широкій у м.Львові відбулося зіткнення автомобілів ВАЗ-2103, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5 та «Сіtгоеп Веrlіпgо», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_6, під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок цієї ДТП автомобілі отримали технічні ушкодження.

Згідно постанови Мостиського районного суду Львівської області від 15 серпня 2013 року водій автомобіля ВАЗ-2103, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_5 у звязку з описаною подією визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.53).

ОСОБА_5 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у звязку з експлуатацією автомобіля ВАЗ-2103, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», що стверджується полісом № АС/3199655 від 13 липня 2013 року. Відповідно до п.4 цього ОСОБА_7 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн., що відповідає п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.4 зворот).

Відповідно до вимог ст.33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку.

16 липня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування згідно з п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до якої додав необхідні документи, передбачені цим Законом, зокрема, п.35.2 ст. 35 (а.с.79). 28 жовтня 2013 року ОСОБА_7 подав відповідачеві заяву про перерахування коштів, які підлягають виплаті як страхове відшкодування, на рахунок станції технічного обслуговування автомобілів (а.с.5). Відповідачем заведено страхову справу №АС-2587№133, проведено розрахунок майнової шкоди (а.с.80-89), але виплати страхового відшкодування не проведено, незважаючи на неодноразові звернення позивача (а.с.9,10,39).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначений ст. 1188 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ч.1 вказаної правової норми шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 999 ЦК України визначено, що закон може встановлювати обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок (обовязкове страхування). При експлуатації наземних транспортних засобів обовязок страхування цивільної відповідальності власниками таких встановлений Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 3 цього Закону обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Обовязок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, передбачений п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється не пізніше 90 днів з дня отримання заяви.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Статтею 28 вказаного Закону визначено, що шкода заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, повязана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону).

Відповідно до п.35.1 ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву.

У п.13. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року вказано, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

З урахуванням змісту ст. 979 ЦК України, належить зробити висновок, що ДТП з участю описаних вище автомобілів 16 липня 2013 року є страховим випадком, у звязку з чим страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, оскільки докази про те, що він мав перешкоди переконатися, що вказана ДТП не є страховим випадком, відсутні.

На підставі аналізу наявних у справі доказів колегія суддів приходить до висновку, що у звязку із настанням страхового випадку 16 липня 2013 року відповідач безпідставно не виконав вимоги чинного законодавства та не провів виплату страхового відшкодування позивачеві, який вправі був звертатися із такою вимогою, що не враховано судом першої інстанції.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 4949 від 4 вересня 2015 року (а.с.98-109) вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Сіtгоеп Веrlіпgо, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, пошкодженого в ДТП 16 липня 2013 року, виходячи з наявних в матеріалах цивільної справи № 2/463/386/15 даних, а саме, інформації про необхідний обсяг ремонтних дій по відновленню зазначеного КТЗ, що міститься в акті огляду від 16 липня 2013 року, рахунку № НОМЕР_4 та наряду-замовлення № Д000016501 від 26 липня 2013 року, в цінах на дату ДТП, становила 10 511,60 грн.

Під час перегляду оскаржуваного судового рішення апеляційним судом представником позивача надано товарний чек на суму 18 464,75 грн. від 17 жовтня 2014 року про ремонт автомобіля Сіtгоеп Веrlіпgо, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.172). З даного чеку не вбачається чи здійснена сплата коштів у цій сумі, дату такої сплати, якщо вона проведена. Відтак, зазначений чек не може бути взятий судом до уваги як належний та допустимий доказ витрат на ремонт автомобіля і не спростовує висновків проведеної у справі експертизи.

Відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АС/3199655 розмір франшизи становить 510 грн.

Колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення страхового відшкодування підлягає до часткового задоволення - в сумі 10 001,60 грн. (10 511,60 - 510) - з врахуванням вартості відновлювального ремонту автомобіля на час настання ДТП та з вирахуванням франшизи, передбаченої договором страхування. Автор апеляційної скарги погоджується з тим, що саме така сума є страховим відшкодуванням на час ДТП (аркуш 8 додаткових обґрунтувань апеляційної скарги).

Згідно зі ст.525 та ст.526 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610, п.4 ч.1 ст. 611, ч.1 ст. 623 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з п.п.4 та 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (ст. 526, ч.2 ст. 625, ст. 992 ЦК).

У звязку із зазначеним, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення із відповідача в користь позивача 3% річних підлягає до часткового задоволення - в сумі 303,33 грн. (станом на час звернення з позовом -19 листопада 2014 року) .

Зобовязання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобовязанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч.2 ст. 625 ЦК України ( 3% річних, інфляційні видатки), так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК України ( неустойка, пеня) - правова позиція Верховного суду України у Постанові від 6 червня 2012 року №6-49цс12.

Відповідно до п.36.5, ст. 36 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Виходячи з позовних вимог у цій частині, станом на час звернення з позовом до суду, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 1 516,65 грн.

Виходячи з позовних вимог, прийнятих судом, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення позову в частині стягнення із відповідача в користь позивача страхового відшкодування, що відповідає вартості відновлювального ремонту автомобіля на час ДТП за вирахуванням франшизи та не виходить за межі ліміту відповідальності страховика; пені та 3% річних. В решті позову належить відмовити. У звязку з наведеним, відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Апеляційна скарга в частині оскарження ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 15 жовтня 2015 року про відмову у прийнятті заяви представника позивача про збільшення позовних вимог та стягнення сум з ОСОБА_5. відповідно ухвали Апеляційного суду Львівською області від 30 жовтня 2015 року повернута до суду першої інстанції для виконання вимог ч.2 ст. 293 ЦПК України з тих підстав, що такі ухвали не підлягають оскарженню окремо від рішення у справі. ОСОБА_5 не був залучений у якості відповідача у цій справі. Відтак, підстави для задоволення позову про стягнення з нього сум відсутні. Це не позбавляє позивача права звернутися до суду з іншим позовом.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, які повязані з розглядом справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу та проведення експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката та іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Витрати на правову допомогу становлять 3 000 грн., що стверджується договором про надання правової допомоги, актом виконаних робіт (а.с.11-12,171). Вартість проведення експертизи у справі становить 1 107 грн. (а.с.97), судовий збір - 975,26 грн. (а.с.3,133-136). Ці витрати понесені позивачем, що документально підтверджено. Розподіл судових витрат проводиться за правилами ст. 88 ЦПК України: стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з наведеного, в користь позивача підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати в розмірі 2 752,86 грн.

Керуючись ст. 88, ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (01010, м.Київ, вул.Андрія Іванова,21/17-1) в користь ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 10 001,60 грн., та станом на 19 листопада 2014 року: 1516,65 грн. пені, 303,33 грн. - 3 % річних та 2 752,86 грн. судових витрат; всього 14 574,44 грн.(чотирнадцять тисяч пятсот сімдесят чотири грн. 44 коп.).

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді