У Х В А Л А

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Сеніна Ю.Л.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 березня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 36 324 грн 86 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень судів та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 253, частини 2 статті 258, статей 549, 598 та 599 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу Верховного Суду України від 12 березня 2009 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2011 року, від 18 січня 2012 року, від 7 листопада 2012 року, від 26 березня 2013 року, від 14 листопада 2013 року, від 6 серпня 2014 року, від 11 грудня 2014 року, від 13 травня 2015 року та від 21 травня 2015 року та на постанови Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року, від 14 листопада 2011 року, від 6 листопада 2013 року, від 3 вересня 2014 року та від 19 листопада 2014 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, судами встановлено, що судове рішення про стягнення заборгованості за договором позики не виконується, проте строк дії договору позики закінчився, а тому неустойка, передбачена цим договором, стягненню не підлягає.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України, на які посилається заявник як на приклади неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, судами розглянуто позовні вимоги банків про стягнення заборгованості за кредитними договорами, стягнення відсотків за користування коштами, штрафу та відсотків за користування позикою та про зобов'язання виконати умови договору про пайову участь у будівництві та відшкодування збитків.

У постановах Верховного Суду України, наданих заявником як приклади невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зроблено висновки щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення пені за договором в межах 1 року, та виконання договорів поставки й оплати виконаних робіт за договором підряду.

Отже зміст доданих до заяви судових рішень, їх порівняння із рішенням про перегляд якого подано заяву, не діє підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
Ю.Л. Сенін
В.М. Сімоненко