Провадження № 2/521/6294/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, в складі

головуючого - судді Леонова О.С.,

при секретарі Малиш О.Л.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2015 р. ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 10.08.2012 року сталася ДТП, в результаті якої транспортний засіб марки «Suzuki Grant Vitara», д/з ВН 9899 ЕВ, що належить на праві власності ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, отримав чисельні механічні пошкодження.

ДТП здійснено з вини ОСОБА_5, який безпідставно 10.08.2012 року керував транспортним засобом ОСОБА_4

Вартість матеріального збитку завданого власнику вищезазначеного автомобіля склала суму у розмірі 77708 грн., що на той час була еквівалентна майже 10000 доларів США.

У звязку з відмовою відповідача в особі ОСОБА_5 добровільно відшкодувати шкоду хоча б у половині суми завданого ОСОБА_4 збитку, остання звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2013 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнено матеріальну шкоду у розмірі 77708,89 грн. та 777,08 грн. в рахунок сплаченого судового збору.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.03.2015 року, задоволено подання Першого Малиновського ДВС Одеського міського управління юстиції щодо порядку та способу виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2013 року шляхом надання дозволу на реалізацію ? частини квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5

У серпні 2015 року ОСОБА_4 стало відомо, що 20.10.2012 року між відповідачами ОСОБА_5 та його матірю ОСОБА_6 укладено договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_2.

ОСОБА_4 вважає, що договір дарування є фіктивним та вчинений відповідачами без наміру створити правові наслідки, які обумовлюються цим договором. Вважає, що сторони правочину прагнули лише створити видимість його укладення, оскільки їм обом було відомо про завдані збитки в результаті ДТП майну ОСОБА_4, яка бажала і до цього часу бажає відшкодування. Укладаючи договір, сторони угоди діяли недобросовісно і мали незаконну мету: приховати майно від можливого звернення стягнення за зобовязанням та ухилитися від майнової відповідальності.

Просить суд визнати договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та посвідчений 20.10.2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 недійним, стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1006,1 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, надав письмові заперечення, з яких вбачається, що ОСОБА_6 є єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_3, де вона і проживає. 20.10.2012 року громадянин ОСОБА_5 подарував своїй матері ОСОБА_6 належну йому на праві приватної власності ? частину квартири за зазначеною адресою. Даний правочин був зареєстрований згідно закону, та настали правові наслідки, настання яких бажали досягнути сторони договору дарування, а саме безкоштовний перехід права власності ? частини квартири від однієї особи до іншої.

30.11.2012 року ОСОБА_5 в судовому порядку визнаний винним у скоєнні ДТП. 13.07.2013 року за судовим рішенням з ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_4 грошової суми в розмірі 77708 грн.

18.03.2015 року за поданням Першого Малиновського відділу ДВС Одеського міського Управління юстиції про встановлення порядку і способу виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_4М, до ОСОБА_5, Малиновським районним судом м. Одеси надано дозвіл на реалізацію ? частини квартири, яка належить громадянці ОСОБА_6

21.10.2015 року ухвалу від 18.03.2015 року оскаржено до Апеляційного суду ОСОБА_6, оскільки вона не була учасником процесу, але суд прийняв рішення про її права на володіння квартирою.

Вважає, що позов не має мету встановити порушене право ОСОБА_4, а подано з метою забезпечити виконання стягнення, за іншим судовим рішенням про стягнення коштів з ОСОБА_5 на користь позивачки. Тому укладення договору дарування ніяким чином інтересів позивача не стосується. ОСОБА_5 був визнаний винним у ДТП майже через місяць після укладення договору дарування. Обтяжень на майно, що було відчужено за договором дарування, не існувало. (а.с. 46-47)

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, про розгляд справи була повідомлена в установленому законом порядку.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін визнає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 10.08.2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті чого транспортний засіб марки «Suzuki Grant Vitara», д/з ВН 9899ЕВ, що належить на праві власності ОСОБА_4 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, отримав чисельні механічні пошкодження (а.с.6), у звязку з чим було визнано винним ОСОБА_5

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2013 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнено матеріальну шкоду у розмірі 77708,89 грн. та 777,08 грн. в рахунок сплаченого судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.12.2013 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2013 року залишено без змін.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.03.2015 року задоволено подання Першого Малиновського ДВС Одеського міського управління юстиції щодо порядку та способу виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2013 року шляхом надання дозволу на реалізацію ? частини квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 (а.с. 7-9).

З заяви ОСОБА_8 від 21.08.2015 року, адресованої начальнику Малиновського ВДВС Одеського МУЮ (а.с. 10) вбачається, що відповідач ОСОБА_5 за адресою ОСОБА_9, вул. Малиновського, 25/54 не проживає більше ніж 3 роки, майна, яке б належало йому в квартирі не має.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.10.1994 року ? частина АДРЕСА_4 належала ОСОБА_5

Відповідно договору дарування від 20.10.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за № 2059, ОСОБА_5, 10.12.1990 року подарував ОСОБА_6, яка прийняла в дар ? частину квартири АДРЕСА_5 (а.с.11).

Право власності на ? частину квартири АДРЕСА_5 за цим договором було зареєстровано за ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 182 ЦК України, що підтверджується інформацією з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно 28.01.2013 року (а.с.12)

Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст.717 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положенням ч.1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема частиною п'ятою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Ці вимоги закону сторони договору дарування виконали, оскільки ОСОБА_6 отримала від дарувальників документи на частину квартири, що відчужувалася, що зазначено в п. 6 договору та фактично проживає у подарованій частині квартири до теперішнього часу.

Відповідно до ч.1,2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

З аналізу викладених норм права, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, випливає, що позивач, який звернувся з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Таку ж правову позицію висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїх ухвалі від 03 червня 2015 року у справі №6-4806св15.

Крім того, в своїй постанові від 21 січня 2015 року (справа №6-197цс14) Верховний Суд України погодився з позицією суду першої інстанції, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований, як фіктивний. Фіктивним може бути визнано будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Заявляючи позов про визнання договору дарування недійсним з підстав того, що відповідачі при укладенні правочину діяли недобросовісно і мали незаконну мету: приховати майно від можливого звернення стягнення за зобовязаннями та ухилитися від майнової відповідальності, позивач не надала до суду доказів, які б відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України свідчили б про те, що при укладанні оспорюваного договору були наявні будь-які обставини, які могли перешкодити вчиненню цього правочину.

Крім того, на виконання договору дарування від 20.10.2012 року укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відбулася передача майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.12), відповідно до якого власником 1/4 квартири №54 за адресою: м. Одеса, вул. Малиновського, буд.25 зазначено ОСОБА_6, тобто, враховуючи правові позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду України, вказаний договір дарування не може бути кваліфікований, як фіктивний.

Згідно п.36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства України від 03.03.2004 року № 20/5 нотаріуси зобов'язані встановити дійсні наміри кожної сторони до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної сторони. Встановлення дійсних намірів однієї з сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Таким чином, суд вважає, що доводи позивача побудовані на припущеннях, в яких не наведено належних та достовірних доказів того, що договір дарування від 20.10.2012 року був укладений без мети настання правових наслідків, а з метою приховання майна відповідача, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 212, 214-215, 223-224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення ухвалене й надруковано у нарадчий кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий суддя Леонов О.С.