РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/274/15-ц

Провадження № 2/700/157/15

05 травня 2015 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

Головуючого-судді: Пічкур С.Д.,

При секретарі: Сіденко Н.П.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу Державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції, про визнання права власності на причіп та зняття арешту,

встановив:

30 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просить визнати за ним право власності на причіп легковий ПР р/н НОМЕР_1 та зняти арешт в даного причепа накладений другим відповідачем.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що згідно розписки та біржової угоди від 20 серпня 2011 року він придбав у відповідача ОСОБА_2 причіп ПР р/н НОМЕР_1 за ціною 5000 грн., які сплатив йому повністю та відповідач передав йому причіп у володіння та користування, але з власної вини не зняв з обліку в органах ДАІ.

09 березня 2014 року працівниками ДАІ було вилучено вказаний причіп у позивача в звязку з тим, що згідно постанови ДВС від 13 травня 2013 року на даний причіп накладено арешт за зобовязаннями відповідача, які він до цього часу не виконав, наявність арешту перешкоджає йому як власнику належним чином оформити своє право власності, а тому за захистом свого порушеного права він звернувся до суду.

В останнє судове засідання позивач не зявився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 направив суду письмову заяву про повне визнання позову, який також визнав і в судовому засіданні 24.04.2015 року та вказав, що в звязку з складним матеріальним становищем не зняв причіп з обліку.

Представники відділу ДВС в судове засідання не зявились, направили суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, справу просять вирішити згідно чинного законодавства.

Вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно біржового договору від 20 серпня 2011 року №000184, укладеного між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2, посвідченого Товарною біржею агропромислового комплексу центральних областей України, продавець продав, а покупець купив за ціною 5000 грн., причіп легковий П 3.5., реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, № заводський Y6CP414.

Відповідно до письмової розписки від 20.08.2011 року ОСОБА_2 отримав повний розрахунок за проданий позивачу транспортний засіб.

З цього часу позивач як належний покупець володіє, користується та має змогу у встановленому порядку розпоряджатися вказаним причепом, що свідчить про набуття позивачем всіх правомочностей власника майна.

З вини відповідача ОСОБА_2 даний транспортний засіб не був знятий з обліку в органах ДАІ, як то передбачалось у зобовязання відповідачу згідно укладеного біржового договору.

26 квітня 2012 року відділом ДВС Лисянського РУЮ в межах виконавчого провадження №25183916 по виконанню виконавчого листа про стягнення з відповідача боргу в сумі 500 (пятсот) грн., на вказаний транспортний засіб накладено арешт.

За актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 09.03.2014 року, причіп легковий П 3.5., реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно постанови в межах виконавчого провадження №25183916, вилучений у позивача.

З огляду на викладене, відділом ДВС накладено арешт на причіп після його продажу позивачу, тобто на час його арешту даний транспортний засіб боржнику фактично не належав.

Відповідачами жодним чином не спростовано доводи позивача про те, що чинним законодавством не передбачено державної реєстрації договорів купівлі-продажу транспортного засобу, чи державної реєстрації права власності чи іншого речового права на транспортні засоби, з якими міг би повязуватись момент набуття права власності на транспортні засоби. Натомість, «ОСОБА_3 державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого ПКМУ від 07.09.1998 року № 1388, передбачена державна реєстрація саме транспортних засобів, яка не є тотожною з державною реєстрацією договору чи державною реєстрацією права власності на транспортний засіб. ОСОБА_3 жодним чином не повязується перехід права власності на транспортний засіб з моментом проведення державної реєстрації цього транспортного засобу за набувачем.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчудження власником свого майна.

Відповідач ОСОБА_2, 20 серпня 2011 року скористався визначеними статтями 316, 317, 319 ЦК України правами як власника майна, і з дотриманням вимог статей 655, 657 ЦК України здійснив відчудження саме позивачу належного на той час йому причепа. Однак, в порушення взятих на себе зобовязань не зняв вказаний причіп з обліку та в подальшому ухилився від цього не зважаючи на вимоги позивача. Ці обставини призвели до помилкового накладення арешту на майно відповідача, яке йому не належить.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація та облік транспортних засобів здійснюється органами ДАІ МВС України в порядку, передбаченому КМУ. Згідно п. 8-41 вказаного вище ОСОБА_3, транспортні засоби повинні бути зареєстровані за їх власниками та особами, що використовують їх на законних підставах.

Як установлено судом, укладення та виконання договору купівлі-продажу причіпа відбулось до накладення арешту на майно продавця, про що свідчать договір купівлі-продажу, постанова про арешт майна боржника, при цьому позивач не має жодного відношення та не відповідає за боргові зобов'язання Відповідача-1, більше того, порушення строків реєстрації автомобіля позивачем відбулось саме внаслідок неправомірних дій відповідача-1, пов'язаних з ігноруванням ним своїх зобов'язань.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Дані положення повністю кореспондуються з нормами Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до ст. 60 якого особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Із вказаного випливає, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка виноситься на підставі відповідного рішення суду. Право зняття арешту з майна належить лише державному виконавцю того органу державної виконавчої служби, який цей арешт накладав.

Оскільки право власності позивача ніким не оспорюється, підстав для накладення заборони на відчуження причіпа на даний час немає, таким чином вимоги підлягають задоволенню, оскільки ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає право суду зняти арешт з майна, оскільки виконавче провадження ще не завершене.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 16, 316-319, 321, 346, 391, 655, 657 ЦК України, 10, 57, 58, 59, 60, 157, 158, 159, 174, 179, 196, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу Державної виконавчої служби Лисянського районного управління юстиції, про визнання права власності на причіп та зняття арешту задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобільний причіп легковий П 3.5., реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, № заводський Y6CP414.

Зняти арешт з автомобільного причепу легкового П 3.5., реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску, № заводський Y6CP414, накладений постановою ДВС від 26 квітня 2012 року в рамках виконавчого провадження №25183916.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня отримання його копії сторонами через Лисянський районний суд Черкаської області.

Головуючий суддя С. Д. Пічкур