Справа № 323/2257/15-ц
17.08.2015 року м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області у складі судді О.В.Плечищевої, при секретарі О.С.Свириденко, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
20 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського нотаріального округу Студенцовим О.В., на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1.
При укладенні з позивачем договору купівлі-продажу будинку право проживання відповідача у відповідності до ст.401 ЦК України не передбачалося. А навпаки за п.9 договору продавець - ОСОБА_4 зобов"язувалася зняти з реєстраційного обліку всіх осіб, що зареєстровані в будинку. Однак цього обов"язку не виконала, оскільки в терміновому порядку виїхала за теперішнім місцем свого мешкання до Федеративної Республіки Німеччина. Син попередньої власниці будинку - відповідач ОСОБА_2 також виїхав до Німеччини, однак залишився зареєстрованим у належному позивачу житлі. Реєстрація відповідача за місцем проживання була проведена ще у 2012 році, однак згідно з відомостями, відображеними у довідці за підписом голови квартального комітету, ОСОБА_2 ніколи у цьому будинку не проживав.
У добровільному порядку відповідач знятись з реєстраційого обліку не бажає, оскільки на даний час перебуває за межами України.
Позивач вважає, що це порушує її права як власника майна.
Право вланості гарантується та захищається Конституцією України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
У відповідності до ст.ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.
Своє право власності власник здійснює за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. (ст.316 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод при здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм маном.
Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Позивач в судове засідання не з"явилася, 15 серпня 2015 року надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, по невідомим суду причинам, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно, у встановлений законодавством спосіб, судовою повісткою з повідомленням, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав.
Звертаючи увагу, що Відповідач не з'явився, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі чого судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Судом в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку, який розташований за адресою:АДРЕСА_1, що підтверджується договіром купівлі - продажу житлового будинку від 24.04.2015 року (а.с.6-8) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36771400 (а.с.9-10).
Те, що Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, знаходить своє підтвердження згідно домової книги для прописки громадян (а.с.11) та відповіді на запит суду , наданої Адресно-довідковим бюро Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 05.08.2015 року №6766/15. (а.с.25).
Факт не проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується довідкою виданою квартальним комітетом 16 липня 2015 року, згідно якої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, був прописаний за вищевказаною адресою з 26.11.2012 року, але в зазначеному будинку не проживав.(а.с.12).
Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеному домі перешкоджає власнику домоволодіння у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном
Як вбачається зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Частиною 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи те, що відповідач понад один рік не проживає за місцем своєї реєстрації у будинку, який є власністю позивача, без поважних причин, суд вважає, що він втратив право на користування цим житлом, і позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст. 11, 27, 31, 60, ч.9 ст. 74, 88, 208, 209, 213-215, 218, 224-227 ЦПК України, ст.ст.71,72 ЖК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя : О.В.Плечищева