АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/576/15 Справа № 0418/2434/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 59
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Черненкової Л.А., Петешенковій М.Ю., при секретареві Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ від 16 липня 2012 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (третя особа: Закрите акціонерне товариство Страхова компанія ІНГОССТРАХ) про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и л а :

30.03.2012р. ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 з позовом про стягнення 31970грн. на повернення сплачених ним 13.09.2009р. у якості добровільного відшкодування спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної та моральної шкоди. Посилався на стягнення з нього у регресному порядку сплаченого ОСОБА_2 страхового відшкодування.

Заочним рішенням Кіровського райсуду м.Дніпропетровськ від 16.07.2012р. задоволено позов ОСОБА_3 та на його користь з ОСОБА_2 стягнуто 31970грн. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за такими підставами.

Відповідно до вимог ст.ст.214,215 ЦПК України, зокрема, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги, якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, а безпосередньо саме рішення суду має містити мотивувальну частину із зазначенням встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувались вимоги, чи були порушені права особи, що звернулась за захистом та конкретний закон, на підставі якого вирішено справу.

Зазначеним правовим нормам рішення суду не відповідає, його мотивувальна частина фактично є лише повтором позовної заяви ОСОБА_3, а наведений висновок не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

21.06.2009р. о 23год.20хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, у стані алкогольного спяніння, на вул.Набережна Перемоги у м.Дніпропетровськ, не обрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, скоїв наїзд на бордюр та зіткнувся з належним ОСОБА_2 автомобілем Шевроле Авео, №АЕ 9991 ВІ під керуванням ОСОБА_4, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді Ленінського райсуду м.Дніпропетровськ від 22.07.2009р. ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за вказаним обставинами (зв.а.19 цив. справи №2-1496/11).

Згідно висновку щодо оцінки вартості шкоди станом на 9.07.2009р. вартість матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок пошкодження автомобіля Шевроле Авео, №АЕ 9991 ВІ, у ДТП, склала 62807,85грн. та є рівною ринковій вартості автомобіля на час пошкодження (а.9-18 цив. справи №2-1496/11). Автомобіль Шевроле Авео, №АЕ 9991 ВІ, 2006 року випуску, ОСОБА_2 застраховано згідно укладеного 25.04.2007р. з ЗАТ СК ІНГОССТРАХ договору страхування наземного транспорту (а.5 цив. справи №2-1496/11). Сума страхового відшкодування згідно страхового акту від 23.07.2009р. склала 54320грн., яка була перерахована вигодонабувачу ПАТ КБ ПРИВАТБАНК платіжним дорученням 24.07.2009р. без урахування франшизи 679грн. (а.20,21 цив. справи №2-1496/11).

Згідно письмової розписки від 13.09.2009р. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 1500 доларів США та 20 000грн. у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП з вини ОСОБА_3 Додатково зазначив про те, що вважає повністю відшкодованою шкоду та не має до ОСОБА_3 претензій (а.с.6).

Рішенням Ленінського райсуду м.Дніпропетровськ від 28.09.2011р. ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ЗАТ СК ІНГОССТРАХ 54320грн. у регресному порядку на підставі ст.ст.993,1191 ЦК України (а.58-60 цив. справи №2-1496/11).

Посилаючись на вказану обставину, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_2 31970грн. на повернення сплаченої ним 13.09.2009р. грошової суми на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вказана вимога задоволенню не підлягає.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовуються винною особою. За положеннями ст.ст.22,23, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167, ч.1 ст.1192 ЦК України особа має право на відшкодування шкоди у повному обсязі.

Відповідно до вказаних правових норм ОСОБА_3, як винною особою, у позасудовому порядку відшкодовано ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок пошкодження автомобіля. Діючим законодавством не обмежено право сторін вирішувати вказане питання щодо відшкодування шкоди добровільно у позасудовому порядку на обумовлених ними умовах. ОСОБА_3 у своїй позовній заяві підтвердив, що вони з потерпілим ОСОБА_2 домовились про порядок та спосіб відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також визначили її розмір, оформивши свою угоду відповідною розпискою. Також безпосередньо у позовній заяві ОСОБА_3 підтвердив, що угода відповідала його вільному волевиявленню, внутрішній волі та була спрямована на реальне настання правових наслідків щодо відшкодування спричиненої шкоди та розміру відшкодування. Тобто, вказана угода сторін відповідала вимогам ст.203 ЦК України та за ч.1 ст.204 ЦК України вважається правомірною, оскільки не визнана судом недійсною. Фактично ОСОБА_3 має намір відмовитись від цієї угоди та повернути сплачені ним у якості відшкодування шкоди грошові суми у звязку з наявністю у потерпілого договору страхування. Однак розміром страхового відшкодування завдана ОСОБА_2 матеріальна шкода у розмірі 62807,85грн. повністю не була погашена. Оскільки згідно діючого законодавства ОСОБА_2 мав право на відшкодування завданої йому шкоди у повному обсязі, то непогашена частина мала відшкодовуватись йому саме винною особою. У звязку з цим подвійного стягнення зі ОСОБА_3 матеріального відшкодування взагалі не вбачається. Що стосується відшкодування моральної шкоди, то вона, крім відшкодованої ОСОБА_3 добровільно ОСОБА_2 не відшкодовувалась. Між тим, як вбачається з висновку про визначення розміру матеріальної шкоди остання прирівняна до ринкової вартості автомобіля ОСОБА_2 у звязку зі значним його пошкодженням. Тобто, після ДТП, внаслідок порушення ОСОБА_3 правил дорожнього руху та керування автомобілем у стані алкогольного спяніння, ОСОБА_2 фактично залишився взагалі без автомобіля. Згідно діючого законодавства ОСОБА_2 також мав право і на відшкодування завданої йому моральної шкоди. У звязку з цим відшкодування її ОСОБА_3 добровільно та у визначеному ним з потерпілим розмірі є правомірним.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про відсутність підстав для повернення ОСОБА_2 добровільно сплачених йому ОСОБА_3 на відшкодування шкоди грошових сум, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розглянувши цивільну справу у заочному порядку, суд першої інстанції посилався на неявку відповідача, повідомленого належним чином про судові засідання.

Вказаний висновок суду не відповідає ні вимогам закону, ні обставинам справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення. Належним повідомленням відповідача вважається повідомлення, здійснене у порядку, передбаченому ст.ст.74-76 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, копію позовної заяви та повістки про судові засідання, призначені на 16.05.2012р. та 13.06.2012р. суд направляв відповідачу ОСОБА_2 за адресою у АДРЕСА_1, тоді як фактично номер будинку відповідача згідно реєстрації інший - №97. Судова кореспонденція поверталась з відповідною відміткою пошти, проте ця інформація залишились поза увагою суду (а.с.10-12,14,23,24,46). Крім того, у передбаченому ч.3 ст.122 ЦПК України порядку суд взагалі не звертався до відповідного органу реєстрації щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача. Не зважаючи на це, про наступне і останнє судове засідання 16.07.2012р. суд повідомив відповідача про оголошення у пресі (а.с. 25). Між тим, відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі може бути викликаний лише відповідач, зареєстроване місце проживання якого невідоме.

Таким чином, у передбаченому ст.ст.74-76 ЦПК України порядку відповідач фактично взагалі не був повідомлений про розгляд справи, а тому підстав для її розгляду, у тому числі, і у заочному порядку, не малось.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові та про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1,5 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у сумі 159грн.85коп. (а.с.65).

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськ від 16 липня 2012 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 159грн.85коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_5

ОСОБА_6