У х в а л а

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Городоцької міської ради Львівської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, реєстраційна служба Городоцького районного управління юстиції Львівської області, про визнання права власності на частки в жилому будинку, визнання недійсним свідоцтва про право власності на жилий будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 3 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, Городоцької міської ради про визнання права власності на частки в жилому будинку, визнання недійсним свідоцтва про право власності на жилий будинок.

Позовні вимоги мотивували тим, що відповідач ОСОБА_6 на підставі незаконних рішень Городоцької міської ради Львівської області № 241 від 18 червня 1992 року та № 717 від 9 листопада 1995 року отримала у власність жилий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою, який мав статус колгоспного двору, членами якого вони були, оскільки проживали й буди зареєстровані у спірному будинку з народження, зокрема у період з 1983 року до 1991 року, а відтак - мають право на частки цього будинку з надвірними спорудами.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від

3 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 29 липня 2015 року, позов ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Визнано незаконними та скасовано рішення Городоцької міської ради Львівської області № 241 від 18 червня 1992 року та № 717 від 9 листопада 1995 року.

Визнано частково недійсними та скасовано свідоцтво про право власності на жилий будинок АДРЕСА_1, видане 28 серпня 1992 року на ім'я ОСОБА_6 в частині належності 3/5 частин вказаного жилого будинку відповідачу.

Визнано частково недійсними та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я

ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,52 га для обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1 в частині належності 3/5 частин вказаної земельної ділянки відповідачу.

Визнано за позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5 право власності за кожним на 1/5 частину жилого будинку АДРЕСА_1 та на 1/5 частину земельної ділянки площею 0,52 га для обслуговування цього будинку та ведення особистого підсобного господарства, як частки в колгоспному дворі.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення Городоцького районного суду Львівської області від 3 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та закрити провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня

1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

До набрання чинності Законом України «Про власність» частка майна померлого члена колгоспного двору з майна колгоспного двору не виділялась. Майно колгоспного двору спадкувалось тільки в разі смерті останнього члена колгоспного двору. Такий порядок спадкування поширювався на випадки припинення колгоспного двору із цих підстав до

1 липня 1990 року. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», та ст. 123 ЦК УРСР спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Закон України «Про власність», який набрав чинності 15 квітня

1991 року, встановив єдиний правовий режим майна, незалежно від місця проживання чи місця праці особи і його дія не поширюється на майно, яке придбано раніше.

Крім того, станом на 15 квітня 1991 року виникнення права власності на житлові будинки не залежало від реєстрації цього права.

Судами встановлено, що відповідач ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, позивач ОСОБА_3 та треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, є доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_9, а позивачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - онуками (діти ОСОБА_3).

Рішенням зборів колгоспу «Зоря» (протокол № 6 зборів уповноважених колгоспу «Зоря» від 16 грудня 1975 року) ОСОБА_9 була надана земельна ділянка під будівництво нового житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 21-23). Ця обставина підтверджується також архівною довідкою Городоцької районної ради народних

депутатів (а.с. 15).

З інвентаризаційної справи № 1640 Самбірського БТІ щодо будинку з надвірними спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 вбачається, що вказаний будинок збудований на місці старого будинку (за старою нумерацією АДРЕСА_2), право власності на який ОСОБА_9 набув за договором купівлі-продажу від

20 листопада 1972 року.

Вказаний будинок до придбання його ОСОБА_9 мав статус колгоспного двору, що також убачається з інвентаризаційної справи.

Відповідно до довідок, виданих Місцевим трудовим архівом Городоцького району Львівської області від 3 березня 2015 року

(а.с. 156 - 169) ОСОБА_9 з 1972 року до 1981 року та ОСОБА_6 з

1972 року до 1993 року працювали різноробочими в колгоспі «Зоря».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 5 квітня 2012 року відділом РАЦСу Городоцького РУЮ Львівської області, серії НОМЕР_2 (а.с 11).

Рішенням Городоцької міської ради Львівської області № 241 від 18 червня 1992 року затверджено акт прийомки в експлуатацію завершеного будівництвом жилого будинку АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення відповідач ОСОБА_6 28 серпня 1992 року отримала свідоцтво про право власності на спірний будинок.

Рішенням зборів уповноважених членів колгоспу «Зоря» від 21 жовтня 1995 року № 6 земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 (за старою нумерацією АДРЕСА_2) надано відповідачеві ОСОБА_6 (а.с. 20).

На підставі рішення Городоцької міської ради Львівської області № 717 від 9 листопада 1995 року, ОСОБА_6 отримала державний акт серії НОМЕР_1 про право власності на земельну ділянку площею 0,52 га для обслуговування вказаного будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Як встановлено судами, ОСОБА_3 зареєстрована у спірному будинку із 17 грудня 1980 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані по АДРЕСА_1 з народження, з ІНФОРМАЦІЯ_2 до 27 жовтня 2005 року та з 13 вересня 1988 року і до часу розгляду справи відповідно. Відповідач ОСОБА_6 зареєстрована за вказаною вище адресою з 18 травня 1979 року. Станом на квітень 1991 року у будинку також була зареєстрована ОСОБА_7

Тобто вказані вище особи проживали у спірному будинку та були в ньому зареєстровані станом на 15 квітня 1991 року, на день набрання чинності Законом України «Про власність».

Судами також встановлено, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 20 червня 2014 року (а.с. 24-25) в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_6, Городоцької міської ради Львівської області, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Реєстраційна служба Городоцького РУЮ Львівської області про визнання права власності на частку в спадщині після смерті батька, ОСОБА_9, відмовлено з тих підстав, що спірний будинок із надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 на час смерті спадкодавця мав статус колгоспного двору, а тому правовідносини у сфері спадкування до вказаного нерухомого майна застосуванню не підлягають, оскільки на той час у будинку проживали та були зареєстровані інші члени колгоспного двору

(а.с. 24-25)

Вказане судове рішення ніким оскаржене не було і набрало законної сили, а відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, що ним встановлені, не підлягають доказуванню.

Отже, ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що спірний будинок із надвірними спорудами відносився до суспільної групи колгоспний двір, а тому частки всіх членів колгоспного двору, які проживали і були зареєстровані в ньому у період з 1980 року до 1991 року, є рівними та складають по 1/5 частині кожного із членів колгоспного двору.

Такі висновки судів є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Наведені у касаційні скарзі ОСОБА_6 доводи на увагу не заслуговують і висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвалені у справі судові рішення відповідають вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 3 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік