АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5822/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2597/15Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Акопян В.І.

Суддів: Лобова О.А., Пилипчук Л.І.

при секретарі: Фадейкіній Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 представника позивача ОСОБА_3

на ухвалу Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 14 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів з депозитного та карткового рахунку,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк" про стягнення грошових коштів з депозитного та карткового рахунку.

Ухвалою судді Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 14 липня 2015 року вказана позовна заява повернута ОСОБА_3, з підстав непідсудності даному суду.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу судді суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою передати справу до суду першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Однак суди при вирішенні питання про відкриття провадження повинні дотримуватися правил визначення підсудності, що передбачені ЦПК України, враховувати особливості спірних правовідносин, а також приймати до уваги роз'яснення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року.

Відповідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів за вибором позивача можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

При вирішені позовів пов'язаних із захистом прав споживачів, суди повинні враховувати роз'яснення Верховного Суду України, що містяться в Постанові Пленуму «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року.

Як вбачається з п. 1 вказаної Постанови Пленуму Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства.

Оскільки Законом не визначено певних меж його дії, то судам слід враховувати, що до відносин, які ним регулюються, належать і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операції, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

При цьому під послугами, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», слід розуміти діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В даному випадку спір між сторонами виник стосовно укладених договорів банківського вкладу, відповідно банківський вклад - є однією із послуг банку, яка спрямована на надання вкладнику (фізичній особі) матеріальних благ у вигляді отримання відсотків за користування банком його коштами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-ІІІ від 07 грудня 2000 року, вклад - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Крім того, характер фінансово-кредитних відносин, стороною в яких є фізична особа, а також використані у Законі України «Про захист прав споживачів» терміни «споживчий кредит», «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію цього Закону.

В матеріалах справи ( а.с.7) міститься довідка Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про перебування ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку в Координаційному центрі з вирішення питань соціального супроводу, соціального забезпечення і т.д., пов'язаних з тимчасовим місцем перебування сімей з Автономної Республіки Крим та м.Севастополь на території м.Кременчука, і вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, а фактично проживає разом з сім"єю за адресою : АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст. 109 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим в установленому порядку місцем її перебування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у зв'язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінити територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечити розгляд: - цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва.

Таким чином, викладене дає підстави для задоволення апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального права під час визначення підсудності, оскільки ОСОБА_3 звернувся за захистом порушеного права за своїм тимчасовим місцем проживання/перебування (АДРЕСА_1 ( а.с.7)), що не суперечить вимога ЦПК України.

За таких обставин ухвалу судді від 14 липня 2015 року не можна вважати законною, отже її слід скасувати, а матеріали позовної заяви - повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст.303, п.4 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника позивача ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Автозаводського районного суду м.Кременчука від 14 липня 2015 року скасувати.

Матеріали позовної заяви ОСОБА_3 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів з депозитного та карткового рахунку повернути до Автозаводського районного суду м.Кременчука для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошеня.

Головуючий В.І.Акопян

Судді О.А.Лобов

Л.І.Пилипчук

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян