Номер провадження: 22-ц/785/6162/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Варикаші О.Д.

ОСОБА_2

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зобов'язання усунути перешкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 (діючого в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4) на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2015 року, -

встановила:

До Київського районного суду м. Одеси 07.09.2012 року звернулись ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вимогами про зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками за адресою: м. Одеса, вул. Китобійна, 75, 75а, шляхом знесення самочинно збудованого будинку, та зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у доступі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до домоволодіння, шляхом розібрання огорожі, яка знаходиться вздовж проходу по вул. Китобійна, 75-а у м. Одесі.

Згідно до уточнених позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 09.07.2014 року (а/с 131) та від 13.03.2015 року ( том 2 а/с ) вони просили суд зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди в доступі до домоволодіння за адресою: вул. Китобійна, 75 в ОСОБА_8 шляхом знесення огорожі та фасадних стін будівель із попереднім зведенням внутрішніх стін цих будівель замість знесених, що знаходяться вздовж проходу до домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по вул. Китобійної, 756 у м. Одесі із забезпеченням ширини цього проходу - 3 (три) метра. ОСОБА_5 позовні вимоги не змінювала.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_9 ( довіреність т.1 а/с 39,40,41) вимоги позивачів підтримав, та наполягав на їх задоволенні, стверджуючи, що самочинно збудовані на земельної ділянки ОСОБА_6 будинки та огорожа, порушує права спільних землекористувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вигляді звуження проходу загального користування, який веде до земельної ділянки позивачів та негативно впливає на домоволодіння ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_10, позов не визнали в повному обсязі, наполягаючи на тому, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення прав позивачів діями відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про зобов'язання усунути перешкоди в доступі до свого домоволодіння за адресою: вул. Китобійна, 75 в ОСОБА_8 шляхом знесення огорожі та фасадних стін будівель із попереднім зведенням внутрішніх стін цих будівель замість знесених, що знаходяться вздовж проходу до домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по вул. Китобійної, 756 у м. Одесі із забезпеченням ширини цього проходу - 3 (три) метра, а також у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про зобов'язання ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: вул. Китобійна, 75а у м. Одесі шляхом знесення самочинно збудованого будинку відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням представник ОСОБА_7 (діючий в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4О.)подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спільними сумісними власниками 27/100 частин домоволодіння № 75 по вулиці Китобійній у м. Одесі в рівних частинах кожний. Вказані частини домоволодіння належать їм на праві приватної спільної власності згідно витягу про реєстрацію права власності на домоволодіння від 14.02.2007 року № 13562473, що виданий на підставі договору дарування від 09.02.2007 року р № 464 (т.1 а.с. 13).

ОСОБА_5 є власником 51/100 частин домоволодіння № 75-а по вулиці Китобійній у м. Одесі, яка належить їй на праві приватної спільної часткової власності згідно витягу про реєстрацію права власності на домоволодіння від 17.07.2007 року № 15256348, що виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16.07.2007 року р№ 1-2498 (т.1 а.с. 21).

ОСОБА_6 є власником та користувачем 8/25 частини домоволодіння № 75 по вул. Китобійній, на підставі договору дарування від 05.09.2003 року (т.1 а.с. 83).

Згідно повідомлення Інспекції ДБК в Одеській області про початок виконання будівельних робіт, на які не вимагається дозвіл, зареєстрований у Інспекції ДБК в Одеській області за № 431 від 20.10.2010 року, ОСОБА_6 узгоджено реконструкцію домоволодіння по вул. Китобійної, 75, м. Одеси, а також проект індивідуального житлового дому, виготовлений проектною організацією ТОВ « Альфа», за адресою: вул. Китобійна у м. Одесі, замовником якого є ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 67, 68-80).

Відповідно до висновку № 5361 судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року відсутні відомості щодо негативного впливу (порушення прав) реконструйованого ОСОБА_11 домоволодіння на земельні ділянці або домоволодіння позивачів - ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_4

Вказаним висновком виявлені невідповідності будинку вимогам ДБН, або не зазначено, будь якого впливу саме цих порушень, на права сумісних землекористувачів. (т.1 а.с. 103)

Крім того у висновку зазначено, що ширина проїзду загального користування встановлює 2,24м. - 2,39 м., і не відповідає п. 3.22 ДБН 360-92, замість необхідних 3,5 метра.

Однак судом першої інстанції обґрунтовано звернуто увагу на те, що у висновку взагалі не зазначено, причину невідповідності розміру загального проїзду. Будь-яких даних або висновку про наявність порушень або дій ОСОБА_11, які б привели до порушень прав сумісних землекористувачів не визначено.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно п. б, д ч. З ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав або застосування інших способів, передбачених законом.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно із ст. 376 Цивільного Кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч. З, ст. 375 Цивільного Кодексу України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Як зазначено у ч. 5 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

На підставі наведеного судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок, що законодавцем передбачене шлях відновлення порушеннях прав власника, як вимога усунення перешкод у здійсненні права власності, та особа, яка здійснивши самочинне будівництво, може бути зобов'язана привести об'єкт до попереднього стану або взагалі, такий об'єкт може бути знесений за рішенням суду.

Між тим вимоги Цивільного кодексу України і вимоги Земельного кодексу України вимагають поновлення лише таких прав, про порушення яких доведене у суді.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки в матеріалах справи відсутні обставини та в суді не встановлено, що проїзд загального користування існував в межах зазначених позивачами та не встановлено саме з чиїх винних дій зазначений проїзд був звужений, то у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення позовних вимог

Крім того судом першої інстанції правильно зазначено, що з боку позивачів, та їх представника, не було спростоване пояснення відповідачки, про те, що розмір її земельної ділянки не змінювався при реконструкції будинку, та відносно проїзду загального користування знаходиться у межах раніше існуючої огорожі, а тому твердження, про те, що раніше у документах зазначено наявність проїзду загального користування більш ніж існуюча зараз, є лише припущеннями винних дій відповідача, яке не знайшло свого підтвердження вході розгляду справи.

Суд першої інстанції також правильно звернув увагу на той факт, що вимоги п. 3.22 ДБН 360-92 стосовно середньо квартальних проїздів, стосуються не лише їх ширини, а ї необхідності закінчення тупикових проїздів кільцевими об'їздами радіусом по осі проїзду не менш ніж 10 метрів або майданчиками для розвороту розмірами 12 на 12 метрів, що ніяк не може бути зроблено за рахунок огорожі відповідачки, так як, в даному випадку тупиковий проїзд закінчується земельною ділянкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З боку позивачки ОСОБА_5 взагалі не надано ні одного обґрунтування, що її права взагалі порушувались відповідачкою - так, при проведенні експертизи, для встановлення наявності порушення будівельних норм, експерта не допустили на ділянку позивачки.

При таких даних суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Що стосується обставин зазначених в апеляційній скарзі, т о вони спростовуються матеріалами справи та викладеним вище.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 (діючого в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4) - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 травня 2015 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зобов'язання усунути перешкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді : А.П. Бабій

ОСОБА_8