УХВАЛА

про залишення заяви без руху

29 грудня 2015 року м. Мукачево Справа № 303/7710/15-ц

2/303/4191/15

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В. розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1

до відповідача (1) ОСОБА_2

до відповідача (2) ОСОБА_3

третя особа Міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області

про визнання правочину удаваним, визнання право власності, звільнення автомобіля з-під арешту та звільнення від сплати вартості зберігання автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на підставі якого просить:

-визнати договір купівлі-продажу від 25 січня 2014 року автомобіля марки ВАЗ-21099, реєстраційний номер 05197РТ (далі Автомобіль), укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсним;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на Автомобіль;

-виключити Автомобіль з-під арешту майна та заборони його відчужувати;

-звільнити позивача від сплати вартості зберігання Автомобілю на спеціальному майданчику Поста ДАІ №1 в с.Н.Ворота.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження по справі суд виходить з того, що статтею 119 Цивільного процесуального кодексу України (частина пята) передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частиною третьою ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

В свою чергу, у п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Фактичний аналіз позовних матеріалів свідчить про те, у поданому позивачем позові обєднано 3 самостійні вимоги немайнового характеру (визнання правочину удаваним, звільнення автомобіля з-під арешту та звільнення від сплати вартості зберігання автомобіля), які повязані між собою, а також 1 вимога майнового характеру (визнання право власності).

Незважаючи на вищевказані приписи цивільного процесуального закону, матеріали позову не містить доказів сплати позивачем судового збору за вимоги, як і майнового так і немайнового характеру.

При цьому, пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати» від 17 жовтня 2014 року №10 передбачено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

За таких обставин, позивачу слід сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру (визнання право власності), у порядку передбаченому п.п. 1, 2 частини першої ст. 4 Закону України «Про судовий збір», тобто у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, який слід визначити з дійсної (фактичної) вартості спірного майна на момент звернення до суду за вимоги майнового характеру.

Статтею 119 Цивільного процесуального кодексу України (пункти 5 та 6 частини другої) передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Матеріали позовної заяви подані позивачем без додержання вищевказаних приписів ст. 119 названого Кодексу, оскільки не місять фактичних даних відносно фактичного місцезнаходження автомобіля, що в контексті з приписами частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України позбавляє суд можливості вирішити питання, повязані з підсудністю справи, а також постанов територіального органу державної виконавчої служби про арешт майна боржника.

Крім того, наявна у матеріалах справи копія акту огляду тимчасового затримання транспортного засобу є непридатною для читання.

Також позивачем не долучено до позовної заяви розписку відповідача (1), яка свідчить про факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу та довіреності виданої на ім»я позивача щодо права керування та розпорядження Автомобілем, незважаючи на наявні посилання позивача на вищевказані обставини у тексті позовної заяви.

Зазначене є підставою для залишення позовної заяви без руху на підставі частини першої статті 121 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 119, 121 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині цієї ухвали протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

3. Копію даної ухвали надіслати позивачу.

4. Наслідки невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху передбачені частиною другою ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України.

5. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Кость