У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Головна», ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, визнання недійсними графіків розрахунків до кредитних угод, визнання частково недійсним договору іпотеки та припинення дії іпотечних договорів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 02 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 23 червня 2006 року між Кредитною спілкою «Головна» та ОСОБА_5 укладено кредитну угоду № 641-к про надання кредиту з відкриттям кредитної лінії з лімітом заборгованості в розмірі 250 000 гривень на термін 96 місяців з 27 червня 2006 року по 26 червня 2014 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних.

31 травня 2007 року між ними було укладено кредитну угоду № 1061-к про надання кредиту з відкриттям кредитної лінії з лімітом заборгованості в розмірі 250 000 гривень на термін 96 місяців з 31 травня 2007 року по 30 травня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитними угодами № 641-к та № 1061-к, 23 червня 2006 року та 31 травня 2006 року між ОСОБА_6, яка діє від його імені та КС «Головна» укладено договіри іпотеки, в яких зазначено про забезпечення всіх можливих змін та доповнень до кредитної угоди, укладених між іпотекодержателем та членом КС «Головна» - ОСОБА_5

Предметом договорів іпотеки є житловий будинок НОМЕР_1 з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на праві власності.

За взаємною згодою сторін загальна заставна вартість предмету іпотеки з урахуванням вартості переданої в іпотеку земельної ділянки площею 0,2200 га складає 375 388 гривень за договором іпотеки від 23 червня 2006 року, та за іпотечним договором від 31 травня 2007 року - 734 388 гривень.

Позивач зазначав, що за кредитними угодами позичальник зобов'язався здійснювати строкове погашення отриманого кредиту та відсотків за користування ним відповідно до графіку погашення кредиту, які оформлені додатком № 1 до цієї угоди.

У червні 2014 року він дізнався, що відповідачем пред'явлено позов до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом, без внесення будь-яких змін до п.2.2.2 кредитних угод, у зв'язку з чим вважає невірними графіки розрахунків та недійсними договори іпотеки.

Вважає, що після оформлення іпотечних договорів, відповідачами були внесені істотні зміни до кредитних угод № 641-к та № 1061-к, зокрема 19 вересня 2009 року в порушення п. 8.4. іпотечних договорів укладено додаткові договори № 1 до кожної з кредитних угод, в яких п. п. 1.1. п. 1 викладено в новій редакції: а саме «починаючи з 15 вересня 2009 року, з моменту підписання додаткового договору плата відсотків за користування кредитом встановлена в розмірі 40 % річних». Вважає, що підвищення процентної ставки істотно збільшило розмір обумовленого основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, без його відома та згоди, як майнового поручителя.

Посилаючись на те, що укладені договори іпотеки містять елементи різних договорів, тобто є змішаними договорами, а тому для регулювання правовідносин, які виникли на підставі договору майнової поруки, повинні застосовуватися не тільки норми цивільного законодавства, які встановлюють умови іпотеки, але й норми, які визначають порядок укладення та припинення договору поруки.

Посилаючись на викладене, просив визнати недійсними графіки розрахунків до кредитних угод № 641-к та № 1061-к; визнати недійсними п.1.1. договорів іпотеки від 27 червня 2006 року та від 31 травня 2007 року в частині положення щодо: «… та всіх можливих змін та доповнень до нього», «... чи будь-якими змінами та доповненнями до нього» з моменту їх укладення; припинити дію іпотечних договорів та зняти заборону відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 02 липня 2015 року, у задоволення позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Встановивши, що в оспорюваних договорах не передбачена можливість збільшення відсотків за основним зобов'язанням, відповідно до Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, у зв'язку з чим дійшов правильного висновку, що подальше внесення змін і доповнень до кредитних угод не збільшує обсяг відповідальності іпотекодавця, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Крім того, судами вірно зазначено, що укладаючи вищезазначені договори іпотеки, позивач був ознайомлений з наслідками неналежного виконання зобов'язань за кредитними договорами та можливого звернення стягнення на предмет іпотеки.

Поряд з цим, встановивши, що спірні договори укладалися дружиною позивача від його імені, суди дійшли обгрунтованого висновку про безпідставність доводів щодо передачі в іпотеку майна одним із подружжя без згоди іншого.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня Н.А. Горелкіна Ю.Г. Іваненко