АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 754/20215/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/11187/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Буша Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

19 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Чобіток А.О.

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Республіканського вищого училища фізичної культури на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Республіканського вищого училища фізичної культури, третя особа: ОСОБА_4 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Республіканського вищого училища фізичної культури № 563-к від 3 листопада 2014 року про застосування дисциплінарного стягнення - оголошення догани ОСОБА_3.

Визнано незаконним наказ Республіканського вищого училища фізичної культури № 584-к від 14 листопада 2014 року про звільнення з роботи ОСОБА_3 згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді інструктора-методиста басейну «Ювілейний» Республіканського вищого училища фізичної культури.

Стягнуто з Республіканського вищого училища фізичної культури на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 26267, 15 грн. та відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Стягнуто з Республіканського вищого училища фізичної культури в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник Республіканського вищого училища фізичної культури подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що наказом Республіканського вищого училища фізичної культури за № 584-к від 14 листопада 2014 року його було звільнено з роботи з посади інструктора-методиста басейну «Ювілейний» з 17 листопада 2014 року згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Вважає наказ незаконним у зв'язку з тим, що він не містить причини звільнення.

Зазначає, що наказом Республіканського вищого училища фізичної культури № 44/1 від 25 лютого 2011 року був прийнятий на роботу з 1 березня 2011 року на посаду інструктора-методиста басейну «Ювілейний».

6 травня 2014 року в Республіканському вищому училищі фізичної культури відбулася зміна керівництва. Виконуючим обов'язки директора РВУФК було призначено ОСОБА_4. До призначення ОСОБА_4 на посаду виконуючого обов'язки директора РВУФК, групою осіб, в числі яких був ОСОБА_5, були проведені збори працівників РВУФК, де ставилося питання про відсторонення ОСОБА_6 від керівництва РВУФК На цих зборах позивач висловив думку про те, що це питання про відсторонення керівника РВУФК повинно вирішуватися Міністерством освіти і науки України, що не сподобалося цим особам, у тому числі ОСОБА_4

Коли ОСОБА_4 став виконуючим обов'язки директора РВУФК, він почав відносно позивача переслідування по роботі.

8 серпня 2014 року виконуючим обов'язки директора Республіканського вищого училища фізичної культури ОСОБА_4 був виданий наказ № 336-к про переведення його з посади методиста басейну «Ювілейний» РВУФК на посаду методиста зі спорту методичного кабінету РВУФК, з яким він - позивач не погодився.

8 серпня 2014 року виконуючим обов'язки директора РВУФК ОСОБА_4 був виданий наказ № 336/1-к про переміщення «Яковенка» Ю.М., з яким позивач також не погодився.

Крім того, в цьому наказі в.о. директора РВУФК ОСОБА_4 вказує про те, що в разі невиконання даного наказу (грубого порушення трудової дисципліни), ОСОБА_3 буде притягнуто до відповідальності (звільнено) згідно трудового законодавства, що на його думку, підтверджує факт неприязного відношення до нього з боку ОСОБА_4

17 вересня 2014 року директор РВУФК ОСОБА_4 видає наказ № 482-к, згідно з яким на підставі доповідної завідуючого басейном «Ювілений» ОСОБА_7 припиняються всі раніше встановлені доплати позивачу - інструктору-методисту, як працівнику басейну «Ювілейний» з 17.09.2014 року.

Отже, цей наказ підтверджує факт того, що позивач продовжив працювати на посаді інструктор-методист басейну.

298 вересня 2014 року, 2 жовтня 2014 року, 3 листопада 2014 року відповідно наказом № 508-к, наказом № 518-к, наказом № 563-к Республіканського вищого училища фізичної культури про застосування дисциплінарного стягнення, на підставі доповідної завідуючого басейном «Ювілейний» РВУФК ОСОБА_7 та доповідної завідуючого методичним кабінетом РВУФК ОСОБА_8, позивачу було оголошено догани.

Вважає, що наказ № 563-к від 3 листопада 2014 року є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки він не є методистом зі спорту методичного кабінету РВУФК та його безпосереднім керівником в підрозділі басейн «Ювілейний» РВУФК не є завідуючий методичним кабінетом РВУФК ОСОБА_8, отже 23 жовтня 2014 року не повинен був знаходитись в методичному кабінеті РВУФК, оскільки методичний кабінет РВУФК не є його робочим місцем.

14 листопада 2014 року позивач був запрошений на засідання профспілкового комітету, де розглядалося подання директора РВУФК ОСОБА_4 на отримання згоди на звільнення позивача з посади інструктора-методиста басейну «Ювілейний» РВУФК, підставою якого є акт від 23 жовтня 2014 року, в якому зазначено, що позивач 23 жовтня 2014 року, знехтувавши викликом до директора РВУФК, ознайомившись зі своїми обов'язками, повторно відмовився підписувати свою посадову інструкцію, чим відмовився від виконання своїх посадових обов'язків, підпису посадової інструкції, інструктора-методиста басейну РВУФК та розпоряджень директора РВУФК, тобто фактично відмовився виконувати свої трудові обов'язки, затверджені керівництвом РВУФК.

Вважає, що він був ознайомлений з посадовою інструкцією інструктора-методиста басейну «Ювілейний» РВУФК 21 травня 2012 року. 23 жовтня 2014 року позивачу на ознайомлення було надано посадову інструкцію інструктора - методиста РВУФК, яка не відповідає займаній ним посаді інструктора-методиста басейну «Ювілейний» РВУФК, який повинен виконувати свою роботу у методичному кабінеті РВУФК.

Позивач вважає, що його було звільнено безпідставної та з грубим порушенням трудового законодавства.

Крім того, зазначив, що в результаті переслідування його на роботі в РВУФК з боку директора ОСОБА_4, у нього з'явився гіпертонічний криз, у зв'язку з чим він проходив курс лікування у період з 24 жовтня 2014 року по 30 жовтня 2014 року, він втратив роботу, не маючи засобів до існування, змушений був позичати гроші у знайомих, щоб прогодувати себе і свою сім'ю, що приводило до пригнічення та глибоких переживань. Моральну шкоду оцінює у 50000 грн.

Просив визнати незаконним наказ Республіканського вищого училища фізичної культури № 563-к від 3 листопада 2014 року про застосування дисциплінарного стягнення ОСОБА_3, про оголошення догани; визнати незаконним наказ № 482-к від 17 вересня 2014 року по кадровому складу про припинення встановлених доплат ОСОБА_3; визнати незаконним наказ Республіканського вищого училища фізичної культури № 584-к від 14 листопада 2014 року про звільнення з роботи ОСОБА_3 інструктора-методиста у басейні «Ювілейний» 17 листопада 2014 року згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України; поновити його на роботі на посаді інструктора-методиста басейна «Ювілейний» Республіканського вищого училища фізичної культури; стягнути з Республіканського вищого училища фізичної культури на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 26267,15 грн.; стягнути з Республіканського вищого училища фізичної культури на його користь грошову суму у розмірі 50000 грн. на відшкодування завданої йому відповідачем моральної шкоди; покласти матеріальну відповідальність на директора Республіканського вищого училища фізичної культури ОСОБА_4, як на службову особу, винну в незаконному звільненні позивача, обов'язок покрити шкоду, заподіяну Республіканському вищому училищу фізичної культури у зв'язку з оплатою йому часу вимушеного прогулу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу (розпорядження) № 44/1 від 25 лютого 2011 року ОСОБА_3 прийнято з 1 березня 2011 року на основне місце роботи на посаду інструктора - методиста басейну «Ювілейний» РВУФК.

Наказом РВУФК №584-к від 14 листопада 2014 року ОСОБА_3, як інструктора-медотиста басейну «Ювілейний» звільнено на підставі п. З ст. 40 КЗпП України з 17.11.2014 року (а.с.7).

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпГІ України, працівник може бути звільнений за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених па нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Так, договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженою ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарної о стягнення.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення па роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗІІГІ України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно з ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховною Суду України, за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадською стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При оскарженні до суду наказу про звільнення за п. З ст. 40 КЗпП України, суд зобов'язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 8 серпня 2014 року відповідачем видано наказ №336/1-к про переведення ОСОБА_3 з посади методиста басейну РВУФК на посаду методиста зі спорту методичного кабінету РВУФК.

17 вересня 2014 року відповідачем видано наказ №482-к по кадровому складу про припинення раніше встановлених доплат працівникам басейну «Ювілейний» з 17 вересня 2014 року, в тому числі позивачу.

Наказом № 508-к РВУФК від 29 вересня 2014 року до ОСОБА_3 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме, що робітники басейну ОСОБА_9, ОСОБА_3 повідомляють батькам дітей, які займаються в басейні ціну за місячний абонемент за синхронне плавання, яка не затверджена керівництвом та не відповідає прейскуранту вартості послуг, а також беруть оплату вартості послуг за зал (пункт 8) прейскуранта, який не затверджувався директором РВУФК.

Судом встановлено, що запис прейскуранта була добавлена самовільно адміністратором ОСОБА_13

Згідно пояснювальної інструктора-методиста басейну «Ювілейний» ОСОБА_3 від 12 вересня 2014 року, вартість послуг басейну, яку він озвучував відвідувачам басейну 19 вересня 2014 року відповідає прейскуранту, наданому бухгалтерією РВУФК, в тому числі, вартість відвідування спортивного залу груп синхронного плавання, погоджена з бухгалтерією РВУФК. Прейскуранту з пунктом 8 він взагалі не бачив.

Оскільки запис прейскуранта зроблений адміністратором ОСОБА_13, а вартість послуг басейну, яку ОСОБА_3 озвучував відвідувачам басейну 10 вересня 2014 року відповідає прейскуранту, наданому бухгалтерією РВУФК, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність винної поведінки позивача у данному випадку.

Наказом № 518-к РВУФК від 2 жовтня 2014 року до ОСОБА_3 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни у зв'язку з його зверненням до директора РВУФК з проханням надати довіреність для закупівлі хлору з метою виконання своїх посадових обов'язків без узгодження з завідуючим басейну ОСОБА_10, який таких розпоряджень не надавав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів журналу реєстрації довіреностей РВУФК з 2010 року та з записами по 24 травня 2015 року на ім'я ОСОБА_3 була видана така довіреність №285344 від 26 вересня 2014 року (а.с. 185-190).

У зв'язку з тим, що довіреність видається повноважними особами, вина позивача при отриманні довіреності судом першої інстанції не встановлена та не встановлено конкретний факт допущеного ним невиконання обов'язків при отриманні довіреності для виконання своїх обов'язків.

Наказом № 563-к РВУФК від 3 листопада 2014 року до ОСОБА_3 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни у зв'язку з його відсутністю на робочому місці 23.10.2014 року (а.с. 13).

Підставою застосування дисциплінарного стягнення стало невиконання позивачем наказу №336/1-к («дріб 1» дописано) РВУФК від 8 серпня 2014 року про переміщення його на посаду методиста зі спорту методичного кабінету РВУФК. В наказі зазначено, що відповідно до ст. 32 КЗпП згода працівника не потрібна (а.с. 55). В графі «з наказом ознайомлений» позивачем проставлено підпис та що він не погоджується з наказом.

Але в матеріалах справи міститься інший наказ №336-к від 8 серпня 2014 року про переведення позивача у зв'язку з виробничою необхідністю з посади методиста басейну на посаду методиста зі спорту методичного кабінету РВУФК.

В наказі зазначено, що переведення проводиться за згодою ОСОБА_3 (а.с. 155). В графі «з наказом ознайомлений» позивачем проставлено підпис та що він не погоджується з наказом.

В суді першої інстанції встановлено, що позивач займає посаду інструктор-методист басейну «Ювілейний» РВУФК та його робочим місцем є адреса фактичного місця знаходження басейну «Ювілейний» РВУФК - м. Київ, Дніпровський район, пр. Возз'єднання, 5-В, тоді як адреса місця знаходження методичного кабінету РВУФК - м. Київ, Деснянський район, вул. Матеюка, 4, де позивач 23.10.2014 року не повинен був знаходитись у зв'язку з відсутністю згоди на переведення.

У зв'язку із встановленим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним наказу РВУФК № 563-к від, 3 листопада 2014 року про застосування дисциплінарного стягнення - оголошення догани ОСОБА_3

Як встановлено судом, витяг з наказу РВУФК №584-к від 14 листопада 2014 року та наказ РВУФК №584-к від 14 листопада 2014 року про звільнення ОСОБА_3 за змістом не відповідають один одному.

При аналізі зазначених наказів встановлено відсутність необхідних відміток, що наказ, наданий ОСОБА_3 містить штамп «витяг». Крім того, в наказах зазначені різні посади позивача - інструктор-методист басейну «Ювілейний» та методист; в повному тексті наказу міститься розпорядження - «Кадровій службі ознайомити з наказом», яке відсутнє у витязі з наказу; в короткому та повному тексті наказу проставлені підписи різних осіб голови профспілкового комітету ОСОБА_11 та юрисконсульта ОСОБА_12.

Крім того, при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків та не врахував положення ч. З ст. 149 КЗпП, згідно з яким при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, що не було враховано при застосуванні стягнень.

Задовольняючи позовні вимоги в частині поновлення позивача на роботі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що судом не встановлено правомірність накладення дисциплінарних стягнень на позивача та систематичне невиконання ним трудових обов'язків.

Доводи апеляційної скарги, що при звільненні позивача керівництво РВУФК діяло у відповідності до норм діючого законодавства та Статутом РВУФК та Правилами внутрішнього трудового розпорядку РВУФК, не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, згода профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_3 надавалась, що не заперечувалось і позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпГІ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 18.11.2014 року по 15.07.2015 року в розмірі 26 267, 15 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частково задовольняючі позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 1500 грн., суд першої інстанції врахував, що позивач зазнав моральних страждань, був незаконно звільнений, втратив нормальні життєві зв'язки за вини відповідача, виходив з засад розумності та виваженості.

Доводи апеляційної скарги, щодо безпідставності стягнення моральної шкоди на користь позивача, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, судом встановлено, що у зв'язку із незаконним звільненням позивач зазнав моральних страждань, був порушений його звичайний уклад життя.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним наказу по кадровому складу №482-к від 17 вересня 2014 року про припинення раніше встановлених доплат позивачу, в апеляційному порядку не оскаржене та судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги клопотання ОСОБА_3 щодо уточнення розрахунку середньої заробітної плати та компенсації за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням рішення суду першої інстанції в частині, що допущено до негайного виконання, оскільки питання, які поставлені позивачем у клопотанні, стосуються виконання рішення суду першої інстанції, а відповідно до ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції..

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Республіканського вищого училища фізичної культури відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді