АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К.І.

Суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

Секретаря: Давньої Я.А.

З участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу і поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого за угодою діє ОСОБА_2, на заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 27 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу і поділ спільного майна подружжя.

Посилався на такі обставини.

24 листопада 1991 року між ним та ОСОБА_3 був укладений шлюб.

Від шлюбу неповнолітніх дітей немає.

Спільне сімейне життя з ОСОБА_3 не склалося. Шлюбні відносини припиненні. З 2010 року спільного господарства не ведуть. Через різні погляди на життя та погані взаємовідносини вони втратили почуття взаєморозуміння, поваги та любові один до одного.

Подальше проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 суперечить його інтересам. Примирення вважає неможливим.

Під час шлюбу ними набуто майно у вигляді 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці розташовані: житловий будинок літ. А, житловою площею 46,20 кв.м., літня кухня літ. Б., сараї літ. В.Г., вбиральня літ. Д, огорожа №1,2.

Провадж. №22-ц/794/1007/15 Головуючий у першій інстанції Мілінчук С.В.

Категорія: 48/49 Доповідач: Заводян К.І.

На день подання позову в спірному будинку зареєстрованими є він, ОСОБА_3 та повнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_3 і визнати за ним право власності на 3/10 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 травня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1, в інтересах якого за угодою діє ОСОБА_2, подав на заочне рішення апеляційну скаргу.

Вважає, що суд неповно з'ясував обставини справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судом не було обґрунтовано відмову в задоволені його вимоги про розірвання шлюбу.

На момент розгляду справи в суді, він не мав можливості з'явитись в судове засідання.

В порушення вимог ст.12 ЦПК України суд не врахував, що він скористався правом на правову допомогу свого представника.

Суд, визнаючи обов'язкову участь позивача у справі та заборону передачі своїх сімейних прав іншій особі, в порушення ч.3 ст.169 ЦПК України, не залишив його позовну заяву в частині вимоги про розірвання шлюбу без розгляду.

Подана ним позовна заява повністю виражала його волю.

Суд безпідставно відмовив в задоволені його вимоги щодо поділу спільного майна подружжя.

Подані ним копії договорів є доказом набутого ними майна під час шлюбу.

Оригінали правовстановлюючих документів він міг подати в судовому засіданні на вимогу суду.

Просив скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до част.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За правилом ст.ст.110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб в Устянській сільській раді Борщівського району Тернопільської області 24 листопада 1991 року. (Свідоцтво про реєстрацію шлюбу НОМЕР_1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу, суд першої інстанції вірно виходив з того, що згідно п.10 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З матеріалів справи убачається, що, незважаючи на належне повідомлення про судове засідання, сторони в судове засідання не з'явилися. Суд ухвалив заочне рішення, яким обґрунтовано відмовив у позовних вимогах про розірвання шлюбу. При цьому суд першої інстанції вірно виходив з того, що сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя або їх обох за довіреністю останніх.

Справа про розірвання шлюбу розглядається, як правило, за участю обох з подружжя, навіть якщо від їх імені виступають представники. Розгляд справи за відсутності одного з подружжя можливий у виняткових випадках на підставі мотивованої постанови суду. У разі неявки подружжя у судове засідання без поважних причин суд відкладає розгляд справи, а при їх неявці після повторного виклику залишає позов без розгляду, якщо не вважає за можливе вирішити справу за наявними матеріалами.

Позивачем не подано належних доказів про дійсні причини позову про розірвання шлюбу, тому суд вирішив позов по суті за наявними матеріалами справи.

Рішення суду, яке набрало законної сили, не позбавляє ОСОБА_1 за наявності достатніх підстав звернутися до суду з новим позовом.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 3/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1, то суд неповно з'ясував обставини справи щодо права власності на будинок, не застосував норми матеріального права, які належало застосувати до вказаних правовідносин, і ухвалив рішення, яке не може залишатися в законній силі, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Як зазначено вище, сторони зареєстрували шлюб 24 листопада 1991 року.

Під час перебування у шлюбі ОСОБА_3 за договором купівлі - продажу від 27 січня 1995 року придбала у ОСОБА_6 3/5 житлового будинку АДРЕСА_1. Право власності зареєстроване у реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 липня 2005 року (а.с.7).

2/5 часток вказаного житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 набула за договором дарування від 30 липня 1998 року від дарителя ОСОБА_7 (а.с.8) .

Право власності на житловий будинок підтверджується витягом із реєстру прав власності від 04 липня 2005 року. На час розгляду справи судом апеляційної інстанції будинок не відчужений. Право власності на нього за ОСОБА_3 зберігається. (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.07.2015 р.).

Відповідно до ст.ст.60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За таких обставин ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належать 3/5 часток житлового будинку АДРЕСА_1, придбаного під час шлюбу за договором купівлі - продажу від 27 січня 1995 року.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно част.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічна норма права щодо поділу майна, що є у спільній сумісній власності, відображена у ст.372 ЦК України, де у част.3 також зазначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 має право власності на 3/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1, придбаного під час шлюбу за договором купівлі - продажу від 27 січня 1995 року. Інші 7/10 часток цього будинку залишаються у власності ОСОБА_3

У зв'язку з визначенням права власності на частки в будинку право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Що стосується визнання права власності на господарські будівлі і споруди, то відповідно до ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тому ОСОБА_1 має право власності на 3/10 часток господарських будівель і споруд, які призначені для обслуговування спірного будинку і є його приналежністю.

Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати на сплату судового збору за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції в частині позовних вимог про визнання права власності на частину будинку в сумі 1328 грн.(918 +410). та на користь апеляційного суду Чернівецької області 50% витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик до апеляційного суду відповідачки ОСОБА_3, в сумі 315 грн.

Із ОСОБА_1 на користь апеляційного суду Чернівецької області слід стягнути інші 50% витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик до апеляційного суду відповідачки ОСОБА_3, в сумі 315 грн.

Керуючись ст.307, п.п 1,4 част.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого за угодою діє ОСОБА_2, задовольнити частково.

Заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 27 травня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 3/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/10 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та на 3/10 часток господарських будівель і споруд, які призначені для обслуговування спірного будинку і є його приналежністю, та набуті за час шлюбу.

Право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та на 3/10 господарських будівель і споруд, які призначені для обслуговування спірного будинку і є його приналежністю, припинити.

В решті заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог про визнання права власності на частину будинку в сумі 1328 (одна тисяча триста двадцять вісім) гривень та на користь апеляційного суду Чернівецької області 50% витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик до апеляційного суду відповідачки ОСОБА_3 в сумі 315 (триста п'ятнадцять) гривень за реквізитами: апеляційний суд Чернівецької області, р/р 3872 в ГУДКУ у Чернівецькій області, МФО 8561355, .

Із ОСОБА_1 на користь апеляційного суду Чернівецької області стягнути інші 50% витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик до апеляційного суду відповідачки ОСОБА_3 в сумі 315 (триста п'ятнадцять) гривень за реквізитами: апеляційний суд Чернівецької області, р/р 3872 в ГУДКУ у Чернівецькій області, МФО 8561355, .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: