АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Семенюк Т.А.

при секретарі: Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просило стягнути солідарно з останніх заборгованість за кредитним договором в розмірі 45 873, 67 грн., посилаючись на невиконання відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 45 873, 67 грн.. В задоволенні позову до ОСОБА_3 - відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Справа № 53/12787/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/13302/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Парамонов М.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги на неправильність розрахунку заборгованості. Дійсна сума заборгованості складає 16 300, 57 грн. Таке сталося через арифметичну помилку, яка була допущена ще у додатковій угоді до кредитного договору при конвертації суми заборгованості з долару США у гривню. Дійсний розмір заборгованості на час укладення додаткової угоди був 22 793, 20 грн., з яких 6 501, 12 грн. ним було сплачено. З банком була домовленість щодо продажу предмету застави, погашення ним заборгованості у розмірі 15 000 доларів США, списання нарахованих штрафних санкцій та переведення залишку заборгованості у гривню, про що вказано у протоколі № 46/9-1 від 01.09.2011 року. Крім того, судом було визнано явку позивача обов`язковою, проте справу розглянуто без представника банку.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2007 року між ТОВ «Комерційний банк «Дельта», правонаступник якого є ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № АВ/859506/01, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 22 600 доларів США, зі сплатою 9,9 % річних строком до 05.07.2012 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов'язана солідарно відповідати за своєчасне виконання позичальником зобов'язань по кредитному договору.

10.02.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору від 05.07.2007 року, за умовами якого було змінено валюту виконання зобов'язання за договором з відповідним переведенням валюти заборгованості з повернення кредиту за договором, розмір якої станом на дату укладання цього додаткового договору № 2 складає 2 833,20 доларів США, з доларів США на гривні за курсом 1 долар США = 8,045 грн. та встановленням цієї заборгованості в розмірі 47 072, 90 грн. Строк повернення кредиту встановлено до 05.07.2014 року.

Згідно розрахунку банка станом на 09.01.2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить: 45 873, 67 грн., з яких - 40 571, 78 грн. - заборгованість за кредитом; 3, 30 грн. - заборгованість за відсотками; 5 298, 59 грн. - пеня (розрахована за період з 11.05.2012 року по 11.06.2013 року).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а позичальник порушив зобов'язання, встановлені договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Умовами кредитного договору, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 було передбачено сплату позичальником процентів за користування кредитом у розмірі 9, 9 % та строк погашення кредиту встановлено до 05.07.2012 року.

У позичальника виникла заборгованість за кредитним договором та з метою врегулювання питання щодо повернення такої заборгованості 10.02.2012 року сторони уклали додатковий договір № 2 до кредитного договору. У пункті 1 цього додаткового договору: «Сторони домовилися змінити валюту виконання зобов`язання за договором з відповідним переведенням валюти заборгованості з повернення кредиту за договором, розмір якої станом на дату укладення цього додаткового договору складає 2 833, 20 доларів США, з доларів на гривні за курсом 1 долар США = 8,045 грн. та встановленням цієї заборгованості у розмірі 47 072,90 грн.

Сторони виклали першу таблицю частини № 1 кредитної договору «Базові умови кредитування, визначення термінів» у новій редакції, внаслідок чого сума кредиту була змінена з 22 600 доларів США на 47 072,90 грн., процентна ставка змінена з 9, 9 % на 0,01 % річних, строк остаточного повернення кредиту змінено з 05.07.2012 року на 05.07.2014 року.

До зазначеного додаткового договору складено графік повернення кредиту, який підписано сторонами.

ОСОБА_1 не заперечував факту укладення додаткового договору № 2 та підписання цього договору особисто.

Надалі зміни до цього додаткового договору, зокрема щодо суми кредиту чи до графіку повернення кредиту, який також передбачає загальну суму кредиту, що повертається щомісячними платежами 47 072,90 грн. сторони не вносили.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 протягом чотирьох місяців після укладення додаткового договору сплатив позивачу щомісячні платежі, передбачені графіком повернення кредиту, а з серпня 2012 року припинив сплату будь - яких платежів.

При цьому із апеляційної скарги вбачається, що відповідач визнає наявність заборгованості перед банком, проте у іншому розмірі, ніж зазначено позивачем.

У матеріалах справи міститься протокол № 469-1 засідання кредитного комітету від 01.09.2011 року, на якому вирішувалося питання щодо змін умов кредитування ОСОБА_1, проте у даному протоколі не зазначено розмір кредиту та наслідком розгляду питання щодо змін кредитування, та наслідком розгляду цього питання стало укладення додаткового договору 10.02.2012 року, який є обов`язковим для виконання сторонами.

Фактично апелянт не оскаржує правильність розрахунку заборгованості, наданого позивачем, виходячи з умов додаткового договору, вважаючи лише, що у самій додатковій угоді допущено арифметичну помилку. Разом з тим, суд не може змінювати умови договору, укладеного сторонами.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 цього ж Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Рішення в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_3 не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді