УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 7 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітня 2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з яким позивач відкрив ОСОБА_3 відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 250 тис. дол. США, строком по 31 серпня 2009 року включно. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 31 серпня 2007 року укладено договір іпотеки, предметом якого є садовий будинок житловою площею 18,7 кв. м, загальною площею 129,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та земельна ділянка, надана для ведення садівництва, площею 0,0911 га, що знаходиться за тією ж адресою. Посилаючись на те, що позичальник не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитом в розмірі 250 тис. доларів США, заборгованість за відсотками -

30 956,16 дол. США, пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості в розмірі - 45 356 919 грн 84 коп., три проценти річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі - 232 813 грн, 30 коп., а також в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 31 серпня 2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_4; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів; встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06 вересня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 7 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 31 серпня 2007 року, яка складається із суми простроченої заборгованості за кредитом

250 тис. дол. США, процентів за кредитом - 30 956,16 дол. США, пені - 999 125 грн, 3 % річних від суми простроченого кредиту - 205 135 грн 42 коп., 3 % річних від суми прострочених процентів за кредитом - 27 677 грн 88 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: садовий будинок житловою площею 18,7 кв. м, загальною площею 29,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу садового будинку; земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, надану для ведення садівництва площею 0,0911 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 23 липня 2007 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 травня 2000 року, шляхом продажу предметів іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, позивач не пропустив трирічний строк звернення до суду, який повинен відраховуватись для позивача після вирішення судових справ, а саме з 4 квітня 2012 року, до суду з позовом позивач звернувся у квітні 2013 року; також апеляційний суд зазначив, що позовна давність за похідними вимогами не може сплинути окремо від основного зобов'язання.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судами установлено, що 31 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 77.2./СЖ-309.07.2, згідно з яким позивач відкрив ОСОБА_3 відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 250 тис. доларів США строком до 31 серпня 2009 року. Виконання кредитної угоди забезпечено договором іпотеки між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_4 від 31 серпня 2007 року, предметом якого є садовий будинок житловою площею 18,7 кв.м., загальною площею 129,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, надана для ведення садівництва, площею 0,0911 га, що знаходиться за тією ж адресою.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Частиною 5 ст. 267 ЦПК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Підставою для відмови у позові є сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Як вбачається зі змісту вимог, заявлених ПАТ «Родовід Банк», предметом судового спору є правовідносини між банком та ОСОБА_3, які ґрунтуються на кредитному договорі, та правовідносини між банком та ОСОБА_4, які витікають із договору іпотеки.

Таким чином, права та обов'язки кожного із відповідачів визначаються окремими угодами з банком, а тому з'ясуванню підлягають обставини щодо виконання сторонами кожного договору, а також дотримання позивачем строків позовної давності за кожною із угод.

Аналогічні висновки були зазначені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 квітня 2014 року та від 17 червня 2015 року, якими було скасовано попередні рішення апеляційного суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2012 року № 10 «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» наголошено, що висновки та мотиви, з яких скасовано рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Висновками та мотивами, з яких скасовано рішення, необхідно вважати положення мотивувальної та резолютивної частин ухвали суду касаційної інстанції щодо наявності передбачених ст. 338 ЦПК України підстав для скасування судового рішення і передачі справи на новий розгляд та їх кваліфікації процесуальним законодавством як таких.

Вирішуючи справу, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України обставини справи встановив неповно, не дав належної оцінки наявним у справі доказам, висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких було скасоване попереднє рішення, до уваги не взяв, не перевірив доводів відповідачів щодо дотримання позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, не врахував, що строк виконання основного зобов'язання і право пред'явити вимогу про його виконання настав 1 вересня 2009 року, а з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся у квітні 2013 року та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилання суду на те, що строк позовної давності необхідно відраховувати від 4 квітня 2012 року - з дати остаточного вирішення спору про оскарження виконавчого напису, яким було звернуто стягнення на об'єкти нерухомості, які є предметом іпотеки, неможливо вважати правильними, оскільки захист порушеного права можливий як судом, так і нотаріусом; при цьому кредитор у кредитних правовідносинах не обмежений вибором лише одного способу захисту.

Ураховуючи наведене, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 388 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

При новому розгляді справи необхідно звернути увагу суду про необхідність зазначення в рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації як зазначено і в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-63цс15, прийнятої в порядку глави 3 розділу V ЦПК України, за наявності умов для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 7 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.О. Леванчук І.К. Парінова