У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Луганської області від 11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2004 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про визнання за нею права власності на земельні сертифікати, видані на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_4 посилалась на те, що після смерті її двоюрідних дядька і тітки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, інших спадкоємців окрім неї не залишилося, заповіту після себе вони не залишили. За життя вони отримали земельні сертифікати на земельну частку (пай), однак не оформили державні акти на них.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 21 травня 2004 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельні сертифікати, видані на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 11 червня 2015 року рішення Троїцького районного суду Луганської області від 21 травня 2004 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 зверталась до нотаріуса або докази, які підтверджують родинні відносини між ОСОБА_4 та родиною ОСОБА_6. Земельні сертифікати на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не були предметом дослідження у суді, оскільки знаходились у ОСОБА_8 до початку кримінального провадження з обвинувачення ОСОБА_4 у шахрайстві. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не були вказані заінтересованими особами. ОСОБА_4 приховала від суду наявність синів у померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на земельні сертифікати.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.