Справа № 350/790/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1400/2015
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М. А. М.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника апелянта Родікова Т.В., відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПП «Неллі» до ОСОБА_3 про укладення договору про повну матеріальну відповідальність з апеляційною скаргою представника ПП «Неллі» на рішення Рожнятівського районного суду від 17 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року позивач звернувся з даним позовом та просив ухвалити рішення про укладення з моменту прийняття рішення між ПП «Неллі» та комерційним директором ОСОБА_3 договору про повну матеріальну відповідальність майна, товарно-матеріальних цінностей, обладнання переданого ОСОБА_3 відповідно до акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 22 березня 2014 року.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 19 березня 2014 року ОСОБА_3 як комерційного директора наказом №3 «Про передачу товарно-матеріальних цінностей » призначено відповідальною за збереження майна, товарно-матеріальних цінностей на виробничій базі яка знаходиться по АДРЕСА_1

ОСОБА_3 зобов'язано в строк до 22 березня 2014 року провести інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та її результати передати в бухгалтерію, прийняти в строк до 24 березня 2014 року майно і товарно-матеріальні цінності відповідно до опису із складенням акту прийому - передачі. Однак, відповідач необґрунтовано відмовилась від його виконання в повному обсязі та від укладення договору про повну матеріальну відповідальність.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 17 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення представник ПП «Неллі» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Трудовий договір вважається укладеним, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Оскільки ОСОБА_3 було фактично допущено до роботи на посаді комерційного директора, укладений трудовий договір та повинен був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Суд неправильно застосував положення про укладення угод Цивільного Кодексу до трудового спору між сторонами та обмежив позивача у доступі до правосуддя.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який вимоги скарги підтримав, відповідача та її представника, які вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що відсутні законні підстави для зобов'язання відповідача до укладення договору про повну матеріальну відповідальність.

Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Так перелік посад і робіт, що заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріатом Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 р. №447/24, яка діє на території України відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 р. №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР».

За змістом трудового законодавства договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність може укладатися за наявності одночасно двох умов: 1) наявність посади, яку працівник займає, або роботи, що він виконує, у загальному Переліку № 447/24; 2) виконання обов'язків згідно з посадою, виконання роботи за фахом має бути безпосередньо пов'язане зі збереженням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням чи застосуванням в процесі виробництва довірених працівникам цінностей.

Тому, один формальний момент (наявність посади або роботи в Переліку № 447/24) не дає підстави для укладення договору про повну матеріальну відповідальність, якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов'язки.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Представник апелянта у засіданні апеляційного суду підтвердив, що ОСОБА_3 виконувала обов'язки комерційного директора за усною домовленістю з директором ПП «Неллі», їхні трудові відносини ґрунтувались на довірі і посадові обов'язки у встановленому законодавством порядку їй не доводились, а з 8 квітня 2014 року трудові відносини між обома припинилися через втрату довіри.

Тому, враховуючи характер правовідносин які мали місце між сторонами, відсутність встановлених обов'язків для кожної із сторін, виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні заявлених вимог. Суд вирішив спір по суті, відмовив у задоволенні позову за безпідставністю вимог, тому представник апелянта помилково вважає, що його позбавлено права у доступі до розгляду справи судом.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, та правильно вирішив спір по суті у, визначений спосіб.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПП «Неллі» - Родікова Тимофія Володимировича відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 17 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді І.О. Максюта

В.Д. Фединяк