У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Карпенко С.О.,Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ІАС ЛТД», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ‒ ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «ІАС ЛТД» (далі - ТОВ «ІАС ЛТД»), ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № KR-47-06, укладеним 14 квітня 2006 року між позивачем та ТОВ «ІАС ЛТД», за яким позичальнику надано споживчий кредит у сумі 301 600 Євро з терміном повернення кредиту до 16 березня 2011 року, обґрунтовуючи свої позовні вимоги неналежним виконанням останнім умов згаданого договору та невиконанням ОСОБА_6 та ПАТ «Акцент-Банк»умов договору поруки. Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідачів ТОВ «ІАС ЛТД», ОСОБА_6 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 457 157,16 євро, що еквівалентно за курсом Національного банку України 7 460 442,70 грн та стягнути солідарно з ТОВ «ІАС ЛТД», ПАТ Акцент-Банк» 10 тис. грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 жовтня 2014 року скасовано. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ТОВ «ІАС ЛТД», ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KR-47-06 від 14 квітня 2006 року, яка виникла станом на 04 серпня 2014 року в розмірі 457 157,16 Євро, що складає еквівалент 7 460 442,70 грн та складається з наступного: 161 787,23 Євро, що еквівалентно 2 640 239,38 грн - заборгованість за тілом кредиту; 137 950,09 Євро, що еквівалентно 2 251 236,21 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 157 419,84 Євро, що еквівалентно 2 568 967,11 грн - заборгованість по пені. Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ТОВ «ІАС ЛТД» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KR-47-06 від 14 квітня 2006 року в розмірі 10 тис. грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційної інстанції в частині стягнення з нього суми заборгованості скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з порушення відповідачами умов кредитного договору та договорів поруки щодо повернення кредитних коштів, при цьому зазначивши, що позивач звертаючись до суду з даним позовом скористався правом вибору судового захисту, оскільки за відсутності факту реалізації предмета застави не припиняються зобов'язальні правовідносини сторін договору і боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна виходячи наступного.

Судами встановлено, що 14 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ІАС ЛТД», укладено кредитний договір № KR-47-06, за умовами якого позичальнику надано споживчий кредит у сумі 301 600 Євро з терміном повернення кредиту до 16 березня 2011 року.

З метою виконання ТОВ «ІАС ЛТД» умов кредитного договору від 14 квітня 2006 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір поруки № № KR-47-06/Prl, за умовами якого (п. 2) поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до п. 2 договору поруки, у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 13).

Пунктом 11 договору поруки передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Сторони прийшли до згоди, що строк в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом у 5 років (п. 12 договору поруки).

20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки № 167, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання боржниками вказаними у додатку -1 до цього договору всіх своїх обов'язків за кредитними договорами, вказаними у додатку - 1 до цього договору, згідно яких кредитор надав боржникам кредит у сумі, вказані у додатку - 1 до цього договору, а боржники зобов'язані: повернути кредит в строки, зазначені в кредитних договорах, сплачувати відсотки за користування кредитом в розмірі та строки визначені кредитними договорами, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідальності, в порядку та строки, зазначені у кредитних договорах. Розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується сумою, зазначеною у додатку - 1 до цього договору. Відповідно до додатку - 1 до договору, боржником зазначено ТОВ «ІАС ЛТД», розмір відповідальності поручителя перед кредитором визначений - 10 тис. грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За правилами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок як позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (п. 11 договору поруки) (а.с. 13).

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості з боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_6, апеляційний суд в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не встановив фактичних обставин, які мають суттєве значення для його вирішення, зокрема, не врахував положень ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо пред'явлення вимог до поручителя ОСОБА_6 у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання, не перевірив чи дотриманий позивачем строк звернення з відповідною позовною вимогою до поручителя, залишивши поза увагою, що строк виконання основного зобов'язання за кредитним договором встановлений до 16 березня 2011 року (а.с. 9-11), а з позовом кредитор звернувся до суду з вимогою до поручителя у лютому 2012 року, тобто поза межами встановленого законом шестимісячного строку.

Оскільки за рішенням апеляційного суду передбачено солідарне стягнення з боржника та поручителя, рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ТОВ «ІАС ЛТД», ОСОБА_6

Крім того, з урахуванням викладеного, при новому розгляді справи, апеляційному суду слід перевірити чи підлягають розгляду позовні вимоги до боржника ТОВ «ІАС ЛТД» за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України, суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Не може залишатись в силі рішення апеляційного суду в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ТОВ «ІАС ЛТД» та ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на наступне.

Висновки апеляційного суду про наявність безумовних підстав для солідарного стягнення з поручителів суми заборгованості за кредитним договором у цьому разі не узгоджується з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не вправі пред'явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-745цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже у справі, яка переглядається, апеляційним судом помилково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ІАС ЛТД», ПАТ «Акцент-Банк, оскільки предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники, хоча і за порушення умов одного й того ж кредитного договору.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ІАС ЛТД», ПАТ «Акцент-Банк» необхідно скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити. Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України необхідно повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк», ТОВ «ІАС ЛТД» про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року скасувати.

Справув частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІАС ЛТД», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Провадження в справі у частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ІАС ЛТД» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук