УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12 березня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кошти в розмірі 8 653 дол. США зі строком повернення до 12 березня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом 11,99% річних. У забезпечення виконання умов кредитного договору 13 березня 2007 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого є придбаний за кредитні кошти автомобіль марки «ВАЗ 2104», 2007 року випуску. Крім того, з метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором 12 березня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір поруки. Посилаючись на порушення ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, що призвело до заборгованості, яка станом на 24 жовтня 2014 року складає 18 532,86 дол. США, що еквівалентно 240 007 грн 10 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23 березня 2014 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» 240 007 грн 10 коп. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 19 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 85 855 грн 79 коп., що еквівалентно 6 629,79 дол. США. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 154 150 грн 33 коп., що еквівалентно 11 903,03 дол. США. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив із того, що оскільки ОСОБА_3 отримавши кредит, його не повернув, то заборгованість по кредиту підлягає стягненню з нього та поручителя у солідарному порядку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, фактично погодився з висновками місцевого суду про те, що внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника та поручителя у солідарному порядку. Разом із тим, застосував позовну давність до вимог заявлених до поручителя (з урахуванням поданої заяви), та стягнув з останнього борг у солідарному порядку в межах трирічного строку позовної давності, а з боржника за весь час прострочення.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що 12 березня 2007 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику 8 653 дол. США зі строком повернення 12 березня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом 11,99% річних (а.с. 10-16).

У забезпечення виконання умов кредитного договору 13 березня 2007 року між ПАТ КБ «Правекс-банк» та ОСОБА_3 було укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого є придбаний за кредитні кошти автомобіль марки «ВАЗ 2104», 2007 року випуску (а.с. 17-27).

Крім того з метою забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором 12 березня 2007 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за умовами якого остання як поручитель зобов'язалась нести солідарну відповідальність по всім зобов'язанням ОСОБА_3, що випливають з основного договору (а.с. 28-29).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із п. 4.1 договору поруки, даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 12 березня 2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 24 жовтня 2014 року вона складає 18 532,86 дол. США, що еквівалентно 240 007 грн 10 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 816 дол. США, що еквівалентно 88 269 грн 61 коп.; заборгованість за процентами - 5 869,86 дол. США, що еквівалентно 76 016 грн 76 коп.; пеня за прострочення сплати процентів - 1 612,23 дол. США, що еквівалентно 12 886 грн 57 коп.; пеня за прострочення сплати кредиту 3 954 дол. США, що еквівалентно 51 205 грн 57 коп.; пеня за несвоєчасне погашення процентів - 1 893 дол. США, що еквівалентно 24 515 грн 06 коп.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту - до 12 березня 2014 року (пункти 1.2 кредитного договору), так і строк виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа кожного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом (пункт 4.4, 4,5 кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 12 березня 2014 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом також установлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Як встановлено судом, відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у зв'язку із чим з вересня 2008 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. Кінцевий термін повернення основної заборгованості 12 березня 2014 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього у листопаді 2014 року.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-20цс14 від 19 березня 2014 року.

Установлено, що боржник та поручитель відповідають в солідарному порядку за зобов'язаннями, які виникли.

За таких обставин висновок апеляційного суду про застосування строків позовної давності тільки до вимог заявлених до поручителя (за його заявою) не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки заборгованість має бути стягнута в солідарному порядку з боржника та поручителя.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку, що позовна давність за вимогами кредитора до боржника у даному випадку не застосовується. Заборгованість за кредитним договором має бути стягнуто в солідарному порядку з боржника та поручителя в межах трирічного строку, тобто з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності, наданої поручителем. Відсутність окремої заяви боржника щодо спливу строку позовної давності (при наявності заяви поручителя за солідарним зобов'язанням) за таких обставин не є перешкодою для застосування такого строку відносно нього.

У порушення ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд не врахував наведені вище норми закону, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, дійсних прав і обов'язків, які випливають з договорів, укладених між сторонами.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської від 19 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді:А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана