АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5104/15 Головуючий 1 інст. - Якуша Н.В.
Справа № 640/4196/15-ц
Категорія: договірні Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,

за участю секретаря Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання,

в с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі ПАТ «ВТБ Банк») в особі Відділення «Харківська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання.

На обґрунтування вказала, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року, ПАТ «ВТБ Банк» зобовязано повернути їй у готівковій формі через касу банку суму вкладів у загальному розмірі 333 592 долари США 66 центів з одночасним поверненням нарахованих процентів, а саме - станом на 31 грудня 2014 року за договорами № R4114/43102D/НА00 та № R4114/43109D/НА00 в розмірі 4 494 долари США 36 центів; за фактичний термін користування вкладами після 12 січня 2015 року за договорами № R4114/18494D/НА00, № R4114/18498D/НА00, № R4114/18509D/НА00, № R4114/18515D/НА00, № R4114/18480D/НА00, № R4114/18490D/НА00, № R4114/18488D/НА00, № R4114/18489D/НА00, № R4114/18486D/НА00, у тому числі процентів, що будуть приєднані до суми вкладів у відповідності до умов договорів у звязку з пролонгацією останніх; за фактичний термін користування сумами вкладів після 31 грудня 2014 року за договорами № R4114/43102D/НА00 та № R4114/43109D/НА00.

Станом на 28 лютого 2015 року вказані суми вкладів не повернуто.

Посилаючись на вказані обставини, просила зобовязати ПАТ «ВТБ Банк» сплатити ОСОБА_2 3% річних від простроченої суми за прострочення виконання грошового зобовязання за договорами № R4114/18494D/НА00, № R4114/18498D/НА00, № R4114/18509D/НА00, № R4114/18480D/НА00, № R4114/18490D/НА00, № R4114/18488D/НА00, № R4114/18489D/НА00, № R4114/18486D/НА00, № R4114/43102D/НА00, № R4114/43109D/НА00 в розмірі 2 758 долари США 35 центів.

В уточнених вимогах просила зобовязати ПАТ «ВТБ Банк» сплатити ОСОБА_2 через касу банку у Відділенні «Харківська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за договорами № R4114/18494D/НА00, № R4114/18498D/НА00, № R4114/18509D/НА00, № R4114/18480D/НА00, № R4114/18490D/НА00, № R4114/18488D/НА00, № R4114/18489D/НА00, № R4114/18486D/НА00, № R4114/43102D/НА00, № R4114/43109D/НА00, № R4114/14835D/НА00 в розмірі 3 920 доларів США 00 центів.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року позов задоволено.

ПАТ «ВТБ Банк» зобовязано сплатити ОСОБА_2 через касу банку у Відділенні «Харківська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання станом на 20 квітня 2015 року в розмірі 3 909 доларів 00 центів, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення еквівалентно 83 744 грн. 35 коп.

З ПАТ «ВТБ Банк» на користь держави стягнуто 837 грн. 45 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 представника відповідача, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що рішення ухвалено за відсутності доказів вини ПАТ «ВТБ Банк» у виконанні рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_2 відповідних сум за договорами банківських вкладів та без врахування вимог Постанови Національного Банку України № 540 від 29 серпня 2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», згідно якої за одну добу через касу банку можна отримати кошти в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів в межах до 15 000 грн. 00 коп. на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом на день звернення; за договором № R4114/14835D/НА00 виконання не прострочено, оскільки вклад розміщено 11 березня 2015 року строком на 12 днів, а строк повернення вкладу не настав; крім того зазначення в резолютивній частині про стягнення 3% річних в іноземній валюті суперечить вимогам ч. 2 ст. 533 ЦК України, згідно якої грошове зобовязання повинно бути виконано в національній валюті, а вимога про зобовязання сплати відповідних сум через касу банку не є обґрунтованою.

Позивачка рішення суду першої інстанції не оскаржила, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_2 відповідних сум за договорами банківських вкладів не виконано, тому з урахуванням правової позиції Верховного Суду України в постанові № 6-39цс/13 від 29 травня 2013 року підлягають стягненню3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за договорами № R4114/18494D/НА00, № R4114/18498D/НА00, № R4114/18509D/НА00, № R4114/18480D/НА00, № R4114/18490D/НА00, № R4114/18488D/НА00, № R4114/18489D/НА00, № R4114/18486D/НА00, № R4114/43102D/НА00, № R4114/43109D/НА00, № R4114/14835D/НА00.

Однак погодитись з таким висновком не можна, оскільки суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначені вимоги закону залишились поза увагою суду першої інстанції.

За правилами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Для застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України у частині стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання, слід довести всі складові цивільно-правової відповідальності боржника.

У абзацах 1, 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року, ПАТ «ВТБ Банк» зобовязано повернути ОСОБА_2 у готівковій формі через касу банку суму вкладів у загальному розмірі 333 592 долари США 66 центів з одночасним поверненням нарахованих процентів, а саме - станом на 31 грудня 2014 року за договорами № R4114/43102D/НА00 та № R4114/43109D/НА00 в розмірі 4 494 долари США 36 центів; за фактичний термін користування вкладами після 12 січня 2015 року за договорами № R4114/18494D/НА00, № R4114/18498D/НА00, № R4114/18509D/НА00, № R4114/18515D/НА00, № R4114/18480D/НА00, № R4114/18490D/НА00, № R4114/18488D/НА00, № R4114/18489D/НА00, № R4114/18486D/НА00, у тому числі процентів, що будуть приєднані до суми вкладів у відповідності до умов договорів у звязку з пролонгацією останніх; за фактичний термін користування сумами вкладів після 31 грудня 2014 року за договорами № R4114/43102D/НА00 та № R4114/43109D/НА00.

Вимоги позову обгрунтовані невиконанням ПАТ «ВТБ Банк» вказаного рішення суду.

Однак, щодо діяльності банків та фінансових установ постановою Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року (з наступними змінами) № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» (далі Постанова НБУ № 540) були запроваджені певні заходи.

Так, за дорученням фізичних осіб за межі України здійснюються перекази іноземної валюти за поточними валютними неторговельними операціями: без підтвердження документів з поточного рахунку в іноземній валюті або без його відкриття на суму, що в еквіваленті не перевищує 15 000 грн. 00 коп. в один операційний (робочий) день. Фізичні особи-нерезиденти здійснюють такі перекази на підставі документів, що підтверджують джерела походження коштів (п. 4 Постанови НБУ № 540).

Постанова НБУ № 540 набрала чинності з 02 вересня та діяла до 02 грудня 2014 року включно.

З 03 грудня 2014 року до 03 березня 2015 року набрала чинності та діяла постанова Правління Національго банку України від 01 грудня 2014 року № 758 (з наступними змінами) «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», якою встановлювались такіж обмеження щодо видачі за одну добу через касу банку коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів в межах до 15 000 грн. 00 коп. на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом на день звернення.

В суді апеляційної інстанціцї представник позивачки пояснив, що на стадії примусового виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 січня 2015 року відповідач в добровільному порядку станом на 06 липня 2015 року сплатив суму депозитних вкладів.

З огляду на це, підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді