АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9804/15 Справа № 2-57/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Глущенко Н.Г., Пономарь З.М.,

за участю секретаря Хлус Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2015 року по справі за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою, яку обґрунтовує тим, що квартира не є комунальною власністю, вона є приватною власністю ОСОБА_3, який помер 30.04.2008 року, спадкоємцем за законом після його смерті є заінтересована особа ОСОБА_4, яка зверталась до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_4 до виконавчої служби не зверталась, виконавчий лист не отримувала та отримувати його наміру не має.

24.09.2015 року ОСОБА_2 отримала поштове відправлення за підписом головного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 17.09.2015 року за № 6599 про те, що на виконанні ВДВС перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-57/11 виданого 09.05.2015 року Вільногірським міським судом про її виселення із квартири за адресою: АДРЕСА_1. Заявник вважає, що виконавчий лист не підлягає виконанню, в звязку з його видачею для примусового виконання неналежній особі, яка не має право на примусове виконання рішення суду.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми процесуального права, а тому просить скасувати ухвалу та задовольнити її заяву.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви суд обґрунтовано виходив із того, що рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 21.08.2014 року по справі за позовом Вільногірської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_2, ОСОБА_5, про визнання недійсним договору купівліпродажу квартири та виселення із житла, та за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та в інтересах малолітньої дитини, ОСОБА_6, до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування-міської ради, у задоволенні первісного позову відмовлено у повному обсязі.

Зустрічний позов задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 05.08.2008 року № 906-51/ V про розприватизацію та перехід в комунальну власність міста належної ОСОБА_2 на праві приватної власності квартири АДРЕСА_2 (т. 3 а.с. 82-91).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.01.2015 року вказане рішення місцевого суду скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та виселення, та в частині визнання ОСОБА_2 добросовісним набувачем майна, визнання за нею права приватної власності на АДРЕСА_3.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 20.05.2008 року, виселено ОСОБА_2 із цієї квартири. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. В частині визнання незаконним та скасування рішення Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 05.08.2008 року № 906-51/V рішення місцевого суду залишено без змін (т. 3 а.с. 184-191).

Це рішення набрало законної сили 22.01.2015 року та підлягає примусовому виконанню в частині виселення ОСОБА_2

Суд погодився із твердженням представника ОСОБА_2 в тому, що рішення Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 05.08.2008 року № 906-51/V визнано незаконним та скасовано судом.

Але наймач ОСОБА_3 помер до прийняття рішення про видачу йому свідоцтва на права власності на житло, тому суд взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену при розгляді справи № 6-121цс13 від 11.12.2013 року відповідно до якої, у тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Рішеннями судів першої та апеляційної інстанції встановлено, що заяву про приватизацію представник ОСОБА_3 подав 14.04.2008 року.

30.04.2008 року ОСОБА_3 помер, розпорядження № 92-р-08 «Про видачу свідоцтва про право власності на житло» прийняте 05.05.2008 року, тобто до спливу місячного строку із дня подання заяви про видачу та реєстрацію свідоцтва про право власності на квартиру.

Суд врахував розяснення частини 5 пункту 13 Постанови Пленум Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» де зазначено, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнанння за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Спадкоємець ОСОБА_7 із позовом до суду не зверталася. Вимоги Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про виселення ОСОБА_2 із спірного житла задоволені, тому суд вважав помилковим твердження заявника про те, що виконавчий лист видано для примусового виконання неналежній особі, яка не має право на примусове виконання рішення суду.

З огляду на наведене, суд не вбачав підстав для визнання виконавчого листа № 2-57/11 виданого 09.05.2015 року Вільногірським міським судом про примусове виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.01.2015 року про виселення ОСОБА_2 із АДРЕСА_4 таким, що не підлягає виконанню.

Суд вважав за необхідне розяснити, що особи, які беруть участь у справі, або державний виконавець мають право відповідно до положень ст. 221 ЦПК України звернутися до апеляційного суду Дніпропетровської області із заявою про розяснення рішення, якщо воно для них є незрозумілим.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення заяви ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги про те, що спадкоємці наймача ОСОБА_3 прийняли спадщину, свідоцтво про право власності, видане на його імя не визнано незаконним.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.01.2015 року вказане рішення місцевого суду скасовано частково в частині відмови у задоволенні позовних вимог Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та виселення, та скасовано в частині визнання ОСОБА_2 добросовісним набувачем майна, визнання за нею права приватної власності на АДРЕСА_5.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 20.05.2008 року, виселно ОСОБА_2 із цієї квартири. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

В частині визнання незаконним та скасування рішення Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 05.08.2008 року № 906-51/V рішення місцевого суду залишено без змін (т. 3 а.с. 184-191).

Це рішення набрало законної сили 22.01.2015 року, а тому підлягає примусовому виконанню і в частині виселення ОСОБА_2

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

З огляду на зазначене ухвала суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, буде перепоною у завершенні судового провадження, оскільки така ухвала унеможливлює виконання судового рішення.

В матеріалах справи відсутні будь-які інші судові рішення, а також і докази, які б надавали заявнику право на проживання у цій квартирі.

При розгляді справи не встановлені обставини, або будь-які інші причини, які б свідчили про необхідність визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до вимог ст.369 ЦПК України.

Також відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», обовязок боржника за цим виконавчим листом не припинений та не змінений, виконання судового рішення не закінчено, угоди між сторонами щодо іншого порядку виконання судового рішення не укладались, строк предявлення виконавчого листа для виконання не закінчився.

Враховуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», ст.369 ЦПК України, ухвалу суду необхідно залишити без змін, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: