Справа № 310/2393/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі - головуючого судді Ліхтанської Н.П.

при секретарі Олійник Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську цивільну справу за основним та уточнюючим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ої особи: Бердянської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна сумісної власністю, визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку,

В С Т А Н О В И В :

Як видно з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 з 11 лютого 1961р. по 03 листопада 1983року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від цього шлюбу вони мають двох дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачів по справі . Позивач розірвала шлюб з ОСОБА_4 з намірами придбання житла та прописки в м. Бердянськ. 14 листопада 1991р. позивач і ОСОБА_4 за спільні кошти та грошові заощадження придбали 1/3частину житлового будинку №27 по вул. Гагаріна в м. Бердянську ( квартира №2) згідно договору купівлі-продажу від 14.11.1991року на ім»я ОСОБА_4 та вселилися в нього. З часу вселення в цей будинок позивач та ОСОБА_4 проживали однією сімєю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, займалися покращанням житлових умов, проводили регулярно поточні ремонти та займались вихованням дітей. ОСОБА_4 страждав на різні захворювання , не міг фізично виконувати важку домашню роботу, в останні роки свого життя він потребував сторонньої допомоги, оскільки майже втратив зір і не міг себе обслуговувати, а тому позивач на протязі тривалого часу піклувалася про нього, матеріально утримувала та надавала іншу фізичну та моральну допомогу. В 2000р. та 2003року він перебував в лікарні держави Ізраїль, де йому провели дві

операції на очах та виписали на амбулаторне лікування за місцем проживання. Після лікування ОСОБА_4 став малорухомим і позивач тривалий час опікувалася ним, здійснювала постійний догляд , купувала ліки в різних аптеках, на що витрачала багато часу та своїх коштів, проводила щоденне прибирання кімнати. 16 квітня 2014року ОСОБА_4 помер і після його смерті залишилися спадкоємці - син ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3, відповідачі по справі, які у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявами: син - про прийняття спадщини, а дочка - про відмову від спадщини на користь позивача. Позивач також звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй відмовили. У зв»язку з тим, що позивач з чоловіком проживала без реєстрації шлюбу і позбавлена права на володіння та користування майном, яке вони придбали за час спільного проживання, позивач просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 14 листопада 1991року по 17 квітня 2014року( по день смерті), визнати спільним майном 1/3частину житлового будинку №27 по вул. Гагаріна в м. Бердянську ( квартира №2) та визнати за позивачем право власності на половину цього майна, тобто на 1/6 частину житлового будинку №27 по вул. Гагаріна в м. Бердянську ( квартира №2).

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі і пояснила, що вона перебувала з ОСОБА_4 у шлюбі з 11.02.1961р. по 03.11.1983р. Для того, щоб зробити сину квартиру вони і розлучилися, але продовжували проживати разом, квартиру поділили і свою квартиру вона залишила сину, а чоловік свою квартиру обміняв на частину житлового будинку №27 по вул. Гагаріна в м. Бердянську, та оформив договір купівлі-продажу цієї частини будинку. З часу придбання будинку позивач проживала з ОСОБА_4 однією сім»єю, вели спільне господарство. Чоловік часто хворів, в 2000р., 2003році йому зробили дві операції на очах, після повернення з лікарні додому він весь час перебував вдома, потихеньку порався по господарству, а позивач доглядала чоловіка. Чоловік неодноразово пропонував зареєструвати шлюб, але позивач вважала це не важливим і вдруге шлюб вони не реєстрували.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав і зазначив, що дійсно позивач проживала з його батьком в житловому будинку №27 по вул. Гагаріна в м. Бердянську, але зареєстрована у квартирі відповідача, а тому він вважає, що не буде претендувати на спадщину, якщо позивач зніметься з реєстрації в його квартирі та віддасть квартиру йому. Крім того, батько не був таким хворим, як вказує позивач і до 2012року він ще працював, ходив на рибну ловлю. Як спадкоємець відповідач звернувся до нотконтори і подав заяву про прийняття спадщини.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, надала заяву до суду, в якій позов визнала і просить справу розглянути без неї.

Представник 3-ої особи: Бердянської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, надав заяву до суду, в якій просить справу розглянути без нього.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили що вони як сусіди, сім»ю позивача знають давно, знають, що позивач проживала з ОСОБА_4 однією сім»єю, вели спільне господарство в цьому будинку тривалий час . Син також іноді допомагав їм. Про те, що шлюб позивача з ОСОБА_4 не був зареєстрованим, свідкам не було відомо, вони вважали їх однією сім»єю.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов не обґрунтованим і не підлягаючим задоволенню з наступних підстав:

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 11 лютого 1961р. по 03 листопада 1983року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від цього шлюбу вони мають двох дітей ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачів по справі, що підтверджується копіями паспорта відповідача, довідки ДРАЦС про розірвання шлюбу, свідоцтва про шлюб.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 14 листопада 1991року придбав 1/3частину житлового будинку №27 по вул. Гагаріна в м. Бердянську згідно договору купівлі-продажу від 14.11.1991року та був зареєстрованим у цьому будинку. Позивач проживала в цьому будинку без реєстрації, оскільки була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою вуличного комітету № 30 від 10.02.2015р., поясненнями сторін.

16 квітня 2014 року помер ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть . Після його смерті відкрилася спадщина на наступне майно: 1/3частину житлового будинку №27 по вул. Гагаріна в м. Бердянську, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14.11.1991року.

Спадкоємці син померлого ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3, відповідачі по справі, у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявами: син - про прийняття спадщини, а дочка - про відмову від спадщини на користь позивача. Позивач також звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй у вчиненні нотаріальних дій було відмовлено, оскільки вона не довела, що вона є спадкоємицею першої черги, як дружина померлого, що підтверджується інформаціями Бердянської державної нотаріальної контори № 1493/02-14 від 28.05.2015р., № 649/02-14 від 20.03.2015р., інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 20.05.2015р.

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна сумісної власністю, визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку, а саме позивач просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 14 листопада 1991року по 17 квітня 2014року( по день смерті), визнати спільним майном 1/3частину житлового будинку №27 по вул. Гагаріна в м. Бердянську ( квартира №2) та визнати за позивачем право власності на половину цього майна, тобто на 1/6 частину житлового будинку №27 по вул. Гагаріна в м. Бердянську ( квартира №2), посилаючись на ст..74 СК України.

Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 4 статті 60 ЦПК України )

Згідно ст.74 СК України - якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об"єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ст. 60 СК України- майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини(навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою тощо) самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України - дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_4 14 листопада 1991року придбав 1/3частину житлового будинку №27 по вул. Гагаріна в м. Бердянську згідно договору купівлі-продажу від 14.11.1991року.

Враховуючи, що положення ст..ст. 60,63,74 СК України, поширюються на відносини, які мали місце після 01.01.2004року, а на час придбання ОСОБА_4 частини будинку, тобто на 14 листопада 1991року, діяв Кодекс про шлюб та сім»ю України, положення якого не передбачають наявність спільного майна у жінки та чоловіка, які проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання майна спільним майном подружжя та визнання за позивачем права власності на половину цього майна.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що в силу вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз'яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

З огляду на викладене, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами.

Оскільки встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, необхідно позивачу для визнання за собою права на половину спільного майна подружжя, тобто необхідно для вирішення спору про право, а в задоволенні саме цих вимог про право на половину спільного майна подружжя суд не вбачає підстав, тому в задоволенні позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сімєю також слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,212-215,234,235 ЦПК України, ст. ст.60,63,74 СК України(2004р.), суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні основного та уточнюючого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ої особи: Бердянської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна сумісної власністю, визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня оголошення рішення, особами відсутніми у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Суддя:ОСОБА_8