Справа №409/1216/15-ц
Пров.№2/409/1072/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 серпня 2015 року смт.Білокуракине
Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Скворцової В.Г.
при секретарі Скориковій О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання смт.Білокуракине цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,
Представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, посилаючись на ту обставину, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від цивільного шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати з сином в травні 2014 року були змушені виїхати з постійного місця проживання, а саме з АДРЕСА_1, у зв`язку з воєнними діями на окупованій території. В даний час дитина проживає разом з матір`ю у м. Київ.
Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, в той час, як біологічний батько жодної участі в утриманні та вихованні сина не приймає, не виявляє бажання бачитися та спілкуватися з сином.
Відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, зокрема відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього ОСОБА_4 за кордон для відпочинку та оздоровлення останнього, оскільки, син часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі, а також має захворювання хронічний холецистит. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості.
Просить суд надати позивачці ОСОБА_2 дозвіл на виїзд ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 до повноліття дитини. Розгляд справи проводити без участі сторони позивача на підставі наданих судові документів. Допустити негайне виконання рішення суду.
До судового засідання представник позивача надала клопотання про розгляд справи у її відсутності, підтримала вимоги, викладені в позові, просить їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином через оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 22.07.2015 року № 131.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33).
У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини та зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Частиною 2 статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).
Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.
Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від цивільного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, 19 грудня 2001 року.
Сторони проживають окремо, відповідач - на території проведення АТО, м. Луганськ. Позивачка разом з сином, який перебуває на утриманні та вихованні матері, в м.Київ, пр-т 40-річчя Жовтня, 62, кв. 143.
Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду, що не було дотримано позивачем.
Позивачем не надано суду доказів до якої країни потрібно виїджати та періодичність виїздів дитини за кордон без дозволу (згоди) батька дитини.
Тому надання дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства та чинним законодавством не передбачено.
З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову треба відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 174, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 155 СК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. № 57 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2012 року №724), ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", суд,
В позові представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянете судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Білокуракинський районний суд Луганської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Білокуракинського районного суду
Луганської області ОСОБА_5