22-ц/775/853/2015(м)
Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Троян Л.Г.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Лоленко А.В., Попової С.А.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 06 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач посилався на те, що 22 травня 2008 року між ним та відповідачкою було укладено договір про видачу кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Станом на 30 квітня 2015 року виникла заборгованість - за кредитом 11666,80 грн., по процентам за користування кредитом 6521,89 грн., за пенею та комісією 639,70 грн., а також штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 941,42 грн., загальна сума 20019,81 грн., які і просив стягнути з відповідача.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 06 липня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість: за кредитом 11666,80 грн., по процентам за користування кредитом 6521,89 грн., за пенею та комісією 639,70 грн., а також штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 941,42 грн., загальна сума 20 019,81 грн. та судовий збір в розмірі 243.60 грн.

З рішенням не погодився відповідач, яка в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог банку, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає, що позивач пропустив строки позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, заперечення проти апеляційної скарги представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила свої договірно-кредитні зобов'язання; розрахунок заборгованості здійснено з урахуванням вимог закону; позовна давність переривалась частковою сплатою платежів за наданим кредитом, а оскільки порушені права банку, то вони підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості на користь позивача.

Висновки суду відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що за кредитним договором укладеним 22 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2, остання отримала кредит у розмірі 1500 грн. зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_2 не виконала, а тому, утворилася заборгованість станом на 30 квітня 2015 року за розрахунком банку у розмірі 20 019, 81 грн., яка складається з наступного: 11 666,80 грн. - заборгованість за кредитом; 6521,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 639,70 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 941,42 грн. - штраф (процентна складова).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (картрахунок 163607) вбачається, що зміна кредитних лімітів відбувалася 22 травня 2008 року встановлено кредитний ліміт 1500 грн., 16 вересня 2009 року - 2200 грн., 05 лютого 2010 року - 4000 грн., 18 листопада 2010 року - 6100 грн., 16 листопада 2012 року - 12000 грн. та зазначено, що картка діє до березня 2016 року.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Зі справи вбачається, що обґрунтовуючи позов, банк посилався на те, що правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі, який складається із заяви позичальника, а також Умов та Правил надання споживчого кредиту фізичним особам.

Згідно із заявою ОСОБА_2 про видачу кредиту, вона дала згоду на те, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, також тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Памятку клієнта, яку банк вручив ОСОБА_2 та копію кредитної карти зі строком дії до березня 2016 року, відповідач надала апеляційному суду під час розгляду справи. Тому, її доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що вона не отримувала та не підписувала умови та правила надання банківських послуг є неспроможними.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду відповідач не заперечувала того, що про зміну кредитного ліміту їй щоразу повідомлялося позивачем шляхом направлення SMS-повідомлення. Починаючи з 2008 року, вона постійно користувалася кредитною карткою; при отриманні заробітної плати частково погашала заборгованість перед банком; заборгованість виникла у звязку зі скрутним матеріальним становищем та неотримання заробітної плати в 2014

році; кілька років тому картка їй була замінена на нову, строк дії якої продовжено до березня 2016 року, останню операцію з використанням картки вона проводила у вересні 2014 року.

Ці обставини підтверджені випискою з особового рахунку ОСОБА_2 про рух коштів на рахунку 163607 та зміну кредитного ліміту, наданою представником позивача апеляційному суду, чого відповідач не оспорювала.

За положеннями п.п.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється з рішенням банку, з правом банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 умов та правил надання банківських послуг.

Згідно п.6.5 умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пункту 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін.

Відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для судів.

Тому, з урахуванням обставин справи та норм права, колегія вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки відповідач порушила умови кредитного договору, а також права та законні інтереси позивача і дія договору не припинилася, то вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 22 травня 2008 року у розмірі 20 019, 81 грн. підлягають задоволенню.

Посилання ОСОБА_2 у скарзі на те, що позивач, звертаючись до суду, не визначився навіть з тим, що він намагається стягнути у вигляді заборгованості, є безпідставними, оскільки до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості за договором від 22 травня 2008 року, який підтверджено випискою з особового рахунку відповідача, та в якому зазначено розмір поточної та простроченої заборгованості, кількість днів прострочення, процента ставка за порушення умов договору, а також наведено розрахунок пені. Що стосується штрафних санкцій, про застосування яких просить банк, то вони передбачені в заяві про видачу кредиту, Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг.

Відповідач, не погоджуючись із рішенням суду, в апеляційній скарзі зазначала, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропустив строки позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором, а її заява про застосування цих строків, безпідставно залишена без задоволення.

Апеляційний суд вважає, що наведені ОСОБА_2 обставини суперечать матеріалам справи та є недоведеними.

З матеріалів справи убачається, що станом на 30 квітня 2015 року ОСОБА_2 мала заборгованість у розмірі 20 019, 81 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Зважаючи на те, що строк дії кредитного договору у даній справі не закінчився, оскільки відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі строком дії картки до березня 2016 року і періодично виконувала свої зобовязання по погашенню кредиту з 2008 року, що вказує на переривання строку позовної давності і іншого під час розгляду справи не встановлено, тому доводи відповідача про пропуск ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» строку позовної давності суперечать матеріалам справи та є недоведеними.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвалене рішення відповідає вимогам ст.ст.10,60,212,213 ЦПК України та положенням матеріального права, а тому, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування рішення не має.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 06 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: А.В.Лоленко

ОСОБА_5