Єдиний унікальний номер 243/2978/15-ц Номер провадження 22-ц/775/496/2015
Єдиний унікальний номер 243/2978/15-ц
Справа 22-ц/775/496/2015 Головуючий 1 інстанції Погрібна Н.М.
Категорія 30 Доповідач Новосядла В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2015 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: судді Новосядлої В.М.,

суддів: Новосьолової Г.Г., Мальованого Ю.М.,

при секретарі Верховській Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2015 року по цивільній справі за позовомДрукаренка ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання демонтувати камеру відеоспостереження та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобовязання демонтувати камеру відеоспостереження та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов з наступних підстав:

- суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що встановлена відеокамера не охоплює дверей квартири апелянта та не порушує його особисті права на приватне життя;

- поза увагою суду першої інстанції залишилось те, щовідповідачкою не надано доказів на необхідність встановлення камери відеоспостереження: не доведено протиправну поведінку позивача відносно відповідачки, не доведено, що квартиру відповідачки намагались пограбувати;

- суд не дав оцінки тому, що протиправна поведінка відповідачки підтверджена відкриттям СВ Подільського РУ ГУМВС України м. Києва кримінального провадження відносно ОСОБА_3.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції сторони не зявились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать направлені на їх адреси телефонограми, зареєстрована в журналі телефонограм апеляційного суду Донецької області.

Сторони просили розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається.

Сторони по справі є сусідами, позивач проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідачка в квартирі АДРЕСА_1, тобто вонипроживають на одній сходовій площадці багатоквартирного будинку.

Згідно із Актом від 5 серпня 2013 року, складеного комісією КП «Куренівське» (житлово-комунального органу) на сходовій клітині 6-го поверху житлового будинку №26 по вулиці Петропавлівській у м. Києві було виявлено, що власник квартири №70 встановила камеру відеоспостереження над своїми дверима. В акті зазначено, що «при візуальному огляді, круг обзору камери захоплює східці, вхідні двері квартир №№66, 67, 68,69, а також вихід з ліфта» (а.с. 7).

Відповідачка не заперечувала фактвстановлення над дверима квартири двох відеокамер для власної безпеки та охорони свого приватного життя, оскільки були неодноразові спроби вчинити крадіжки із її квартири, біля дверей її квартири вживали спиртні напої, робили інєкції, псували двері квартири. Крім того, між нею і позивачем існують неприязні стосунки.

Відповідно до Листа-відповіді №2/3-50 від 16 січня 2014 року ГУ МВС України в м. Києві відповідачка ОСОБА_3 протягом 2013 року неодноразово телефонувала на спецлінію «102» з приводу конфліктів із сусідами з квартири №69 та порушення тиші (а.с.52).

Позивач також звернувся з відповідною заявою до Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві з причин того, що відповідачка самовільно, без його дозволу та дозволу сусідів по сходовому майданчику, над дверима квартири, де вона проживає, встановила спеціальний засіб відеоспостереження (камеру), яким таємно, без його згоди та членів його сімї фіксує все, що відбувається на шостому поверсі та не заперечує, що вона достеменно знає, хто і о котрій годині входить і виходить з його квартири. Позивач вважає, що своїми діями відповідачка порушує право позивача на приватне життя, що спричиняє позивачу також моральні страждання.

Відповідно до частини 1 статті 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою.

За змістом частини 3 статті 307 ЦК України знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України та частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження втручання відповідачки в його особисте та сімейне життя, то суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому суд першої інстанції правильно посилався на Конституцію, як норму прямої дії, на Закон України «Про інформацію» та на рішення Конституційного Суду України від 30 жовтня 1997 року №5-зп у справі №18/203-97 щодо офіційного тлумачення статей 3, 23, 31, 47, 48 Закону України «Про інформацію» та статті 12 Закону України «Про прокуратуру», в якому було розтлумачено, що до конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані).

Суд першої інстанції правильно вважав, що встановлення відповідачкою камер відеоспостереження є її правом щодо самозахисту свого цивільного права від порушень і протиправних посягань будь-яких осіб, що закріплено в ст. 19 ЦК України.

Камеривідеоспостереження, встановлені відповідачкою,не потребуютьдозволу на їхвстановленнявідвідповіднихорганів та установ. Чиннимзаконодавствомотриманнявідповіднихдозволів на встановленнявідеокамер не передбачено.

Крім того, як вбачається з фотографій, які були направлені ОСОБА_3 електронною поштою до апеляційного суду, під відеокамерами, які встановлені відповідачкою, закріплені таблички з попередженням про те, що в даному місці «Здійснюється відеоспостереження», що підтверджує те, що відеоспостереження не є таємним.

У відповідності до частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що встановлена відеокамера не охоплює дверей його квартири,є необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено яким чином дії відповідачки по встановленню відеокамер порушують його особисті права на приватне життя.

Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що відповідачкою не надано доказів необхідності встановлення камер відеоспостереження через нібито протиправну поведінку позивача і намагання пограбувати її квартиру, то апеляційний суд виходить із того, що діючим законодавством не передбачено,що камери відеоспостереження можуть встановлюватися лише при наявності будь-якої загрози.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що стосовно відповідачки відкрито кримінальне провадження з приводу її протиправної поведінки і нанесення йому тілесних ушкоджень є неспроможним, оскільки вказані правовідносини регулюються Кримінальним та кримінально-процесуальним Кодексами України і не впливають на правовідносини щодо встановлення ОСОБА_3 камер відеоспостереження.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: