Справа № 477/1526/15-ц
Провадження № 2/477/695/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Саукової А.А.,

при секретарі Варламовій Т.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Металург» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Садівничого товариства «Металург» ( далі СТ «Металург») про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, в якому зазначив, що з 01 квітня 2013року по 13 червня 2015 року працював охоронцем в СТ «Металург». 13 червня 2015року голова правління усно йому повідомив, що він звільнений з посади охоронця. Вважав звільнення незаконним, оскільки зауважень та попереджень по роботі не було, роботу виконував сумлінно.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що 01 квітня 2013року він, дізнавшись, що в СТ «Металург» потрібен сторож, звернувся до голови правління, з яким вони домовились, що він приймається на роботу з наступним внесенням даних про трудову діяльність до трудової книжки. Домовленості про термін, на який він приймався на роботу, не було. Він написав заяву та приступив до роботи. Трудовий договір не укладався, з наказом про прийом на роботу його ніхто не ознайомлював. Він трудову книжку не надавав. Так він пропрацював до червня 2015року, коли йому повідомили, що він звільнений. Також зазначив, що отримав повний розрахунок по заробітній платі та виплати у звязку з відпусткою.Вважаючи своє звільнення незаконним через те, що наказ про прийом на роботу не видавався, протягом усього часу роботи трудова книжка оформлена не була та він не був письмово попереджений про звільнення, просив позов задовольнити.

Представник відповідача голова правління СТ «Металург» ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в СТ «Металург» працювали чотири охоронця, в тому числі і позивач. Домовленість про роботу була усною. Трудова книжка не заповнювалась, оскільки позивач є пенсіонером та трудову книжку для оформлення не надавав. Також трудовий договір не укладався, наказ про прийом на роботу не видавався. Облік робочого часу вівся та позивач отримував оплату за роботу. Дані до пенсійного фонду чи до податкової інспекцію не подавались. 06 червня 2015року були проведені збори СТ «Металург», на яких, зокрема, затверджувався кошторис на 2015рік та було прийнято рішення про скорочення кількості охоронців з чотирьох осіб до трьох.Оскільки позивач влаштувався на роботу останнім, то його і було звільнено з проведенням повного розрахунку. Наказ про звільнення не видавався. На прохання позивача він надав йому довідку про заробітну плату з зазначенням про наявність наказу, оскільки позивач зазначив, що така довідка йому потрібна для оформлення кредиту, однак насправді накази чи розпорядження про прийом на роботу та звільнення не видавались.

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що їм відомо, що ОСОБА_1 звільнили з роботи, вважають, що звільнення відбулось незаконно, оскільки його не попередили про звільнення та звільненню сприяли неприязні відносини, які склалися між ОСОБА_1 та головою правління ОСОБА_2 Зазначили, що обставини та умови прийняття на роботу та звільнення ОСОБА_1 їм не відомі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що декілька разів бачив ОСОБА_1, який сторожував в СТ «Металург». В червні 2015року проводились збори членів СТ «Металург», на яких затверджувався кошторис та у звязку із скороченням видатків вирішено зменшити кількість охоронців. Оскільки ОСОБА_1 працював менше часу, то вирішили скоротити саме його. Зазначив, що обставини та умови прийняття на роботу та звільнення ОСОБА_1 йому не відомі.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та розглянувши справу в межах позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статуту, СТ «Металург» є громадською організацією добровільно обєднаних громадян. Згідно розділу УІ зазначеного статуту, на працівників, які працюють у садівничому товаристві на умовах трудового договору, поширюється чинне законодавство України про працю. Товариство може залучати за трудовою угодою громадян, які не є членами товариства, з оплатою їхньої праці за погодженням сторін ( а.с. 17-24).

Головою правління СТ «Металург» обрано ОСОБА_2 ( а.с. 16).

Відповідно довідки СТ «Металург», ОСОБА_1 працював за договором з 01.05.2013р., звільнений з 13.06.2015р. у звязку з реорганізацією штатного розпису та отримував заробітну плату за січень-березень 2014р. в розмірі 750грн. на місяць, за квітень-грудень 2014р. та січень-травень 2015р. в розмірі 850грн. на місяць ( а.с. 25).

06 червня 2014року відбулись звітні збори членів СТ «Металург», на яких, зокрема, затверджено кошторис на 2015рікта прийнято рішення про скорочення кількості охоронців (а.с. 33-36).

Відповідно до ст.ст. 21, 23, 24 Кодексу законів про працю України,трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Відповідно до ст.ст. 40, 42 Кодексу законів про працю в Україні, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін, свідків та наданих доказів, позивач виконував роботу в СТ «Металург», повязану з охороною території, за що отримував грошові кошти, та був вивільнений у звязку із скороченням чисельності охоронців.

Однак, на яких умовах та на який строк він приймався на роботу, належних та допустимих доказів суду не надано. Також не надано доказів, чи є отримані кошти заробітною платою зі всіма її складовими, відповідно до визначення, наведеного в статті 2 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. При цьому, абзац шостий зазначеного пункту містить застереження про те, що недотримання строку попередження працівника при звільненні, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, тягне лише зміну судом дати звільнення з урахуванням строку попередження, протягом якого він працював.

Таким чином, не допускається можливості поновлення працівника на роботі тільки тому, що він не був передчасно попереджений про наступне звільнення. Належних та допустимих доказів про наявність у позивача переважного права на залишення на роботі суду не надано, а відсутність наказу про прийняття на роботу та не оформлення трудової книжки, на що також посилається позивач, в якості підстав для поновлення на роботі законодавством не передбачено. Більш того, частина четверта статті 24 Кодексу законів про працю України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачала фактичний допуск до роботи без видачі наказу чи розпорядження.

Крім того, належних та допустимих доказів щодо того, на яких умовах позивач почав виконувати роботи та який термін виконання роботи був обумовлений між позивачем та відповідачем, суду не надано, у звязку з чим суд позбавлений можливості дійти однозначного висновку, виконувалась робота на підставі трудового чи цивільно-правового договору.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про поновлення на роботі у звязку з його недоведеністю. Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка є похідною від першої вимоги.

Однак суд вважає за необхідне, з метою захисту інтересів держави в частині сплати до бюджету обовязкових внесків та платежів, постановити в порядку ст. 211 ЦПК України окрему ухвалу.

13 серпня 2015 року проголошена вступна та резолютивна частина рішення, повний текст виготовлено 20 серпня 2015 року.

Керуючись ст.ст.213, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Металург» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення.

Суддя Саукова А.А.