Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1061/15 Головуючий у 1 інстанції: Калугіна І.О.
2015 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„17" грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки будівлі, що знаходиться в спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки будівлі, що знаходиться в спільній частковій власності.

У позові зазначав, що йому на праві приватної власності належить 73/100 частки комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

11.12.2012 року за договором купівлі-продажу він продав відповідачу 27/100 часток зазначеного комплексу, до складу яких входять: 1/2 частини будівлі Б-2, 1/2 частини тамбуру б-1 (який прибудовано до Б-2), загальною площею 439,2 кв.м, інша половина будівлі Б-2 залишилася у його власності.

Зазначена спільна будівля складається з двох поверхів.

Посилаючись на те, що між співвласниками виникли суперечки щодо порядку користування будівлею, в порядку ст. 364 ЦК України просив виділити йому в натурі перший поверх будівлі Б-2 та тамбуру б-1, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з: тамбуру площею 3,4 кв.м, приміщенням площею 190 кв.м, підсобного приміщення площею 1,9 кв.м, підсобного приміщення площею 4,4 кв.м, приміщенням площею 9,3 кв.м, стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від08 грудня 2014 року позов задоволено.

Виділено ОСОБА_3 наступні приміщення: тамбур 1 площею 3,4 м?, приміщення 2 площею 190 м?, підсобне приміщення 4 площею 1,9 м?, підсобне приміщення 5 площею 4,4 м?, приміщення 6 площею 9,3 м?, спільною площею 209 м? (3,4+190+1,9+4,4+9,3), що становить 48/100 частки комплексу по АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_2 наступні приміщення: сходова клітина 3 площею 14,3 м?, сходова клітина 7 площею 14,0 м?, підсобне приміщення 8 площею 1,9 м?, підсобне приміщення 9 площею 1,6 м?, приміщення 10 площею 14,4 м?, коридор 11 площею 4,7 м?, приміщення 12 площею 21,7 м?, приміщення 13 площею 31,4 м?, приміщення 14 площею 34,1 м?, приміщення 15 площею 92,1 м?, загальною площею 230,2 м? (14,3+14,0+1,9+1,6+14,4+14,7+21,7+31,4+34,1+92,1), що становить 52/100 частки комплексу по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 76 935 грн. та судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 березня 2015 року апеляційне провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступників позивача ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою від 01 жовтня 2015 року провадження було поновлено, в якості правонаступників до участі у справі залучені спадкоємці ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Між тим, ухвалене по справі рішення вказаним вимогам в повній мірі не відповідає.

Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки

Відповідно до частини 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвлвасників грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У роз"ясненнях п.7 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року № 7 із подальшими змінами „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" вказано, що в разі якщо виділ технічно можливий, але з відхиленнями від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

У тих вмпадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він провадиться за наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК).

При поділі жилого будинку суд зобов"язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку будинку вона складає, а також, які підсобні будивлі передаються власнику.

Таким чином, оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольована від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об"єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 цього Кодексу та п.10 Порядку присвоєння об"єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінета міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 „Про ідентифікацію об"єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них".

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об"єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Згідно з п.п 1.2,2.1,2.4 цієї Інструкції поділ поділ та виділ частки в натурі об"єктів нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації, а також єдиних майнових комплексів, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу(виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об"єкту поштової адреси

Відповідно до п. 3.9 вказаної Інструкції, визначення розміру часток в єдиному майновому комплексі провадиться з урахуванням вартості всіх будинків, будівель і споруд, що розташовані за однією адресою та перебувають у власності всіх співвласників. Приклад розрахунку часток у єдиному майновому комплексі наведено в додатку 5 до цієї Інструкції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.10.2012 року позивачу ОСОБА_3 на праві власності належав об"єкт нерухомого майна у виді майнового комплексу за адресою АДРЕСА_1, який складається з будівлі А-1/2 загальною площею 448,5 м2, основною площею 351,1 м2; будівлі Б-2 загальною площею 439,2 м", основною площею 393,0 м2(а.с.9), дані про те, що вказані будівлі були зареєстровані в якості окремих об"єктів нерухомості , відсутні(а.с.50).

За договором купівлі-продажу від 11.12.2012 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 придбав 27/100 часток зазначеного майнового комплексу, які складають 1/2 частину будівлі Б-2 та 1 /2 частину тамбуру б-1, прибудованого до Б-2(а.с.10).

Тактим чином, після укладання договору на праві спільної часткової власності сторонам належала не лише будівля Б-2 з прибудованим тамбуром б-1, як складова частина майнового комплексу, а весь майновий комплекса по АДРЕСА_1, в якому ідеальна частка ОСОБА_2 складала 27/100, а частка ОСОБА_3 - 73/100.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у спарві.

Звертаючись до суду із позовом про виділ належної йому частки у спільному майні, ОСОБА_3 просив відокремити йому в натурі лише частку будівлі Б-2 та тамбуру б-1, які, в свою чергу, були складовими об"єкту спільної часткової власності у виді майнового комплексу.

Між тим, виходячи з положень ст.ст. 364, 367 ЦК України, співвласник має право вимагати поділу або виділу належної йому частки майна із загальної маси спільного майна співвласників. При цьому поділ майна означає припинення права спільної власності і виникнення на його основі права власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто після такого поділу кожна із сторін стає одноособовим власником певного майна, відносини права спільної власності припиняються. Виділ майна означає відокремлення певної частки майна із загальноїмаси спільного майна співвласників та збереження в частці, що залишилась, права спільної власності двох або більше осіб Тобто режим спільної власності щодо всього майна зберігається, крім окремої речі, що виділяється.

Оскільки співвласниками майнового комплексу являлися лише сторони, то в даному випадку позивач в якості належного способу захисту вправі вимагати поділу майнового комплексу, як об"єкту спільного майна, а не його окремої частини, не зареєстрованої в якості окремого об"єкта нерухомого майна, враховуючи, що припинення права спільної часткової власності на невиділену частку суперечить нормам матеріального права.

Вимоги про поділ або виділ частки зі всього спільного майна у виді майнового комплексу ОСОБА_3 не заявлялись.

За змістом ст. 4 ЦПК України суд не має право обирати спосіб захисту на власний розсуд, однак у разі, якщо позивач обрав такий спосіб захисту, який за обствинами справи не може бути застосований, суд повинен у позові відмовляти.

Розглядаючи справу по суті, на вказані обставини та вимоги закону суд належної уваги не звернув, а тому ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, дійшовши висновків, які обставинам справи не відповідають.

Так, призначаючи по справі будівельно-технічну експертизу, суд поставив питання про ринкову вартість та можливість розподілу в натурі комплексу по АДРЕСА_1 у складі лише будівлі Б-2 та тамбуру б-1, не звернувши уваги на те, що до складу названого комплексу, як спільної часткової власності сторін, входить також будівля А-1/2.

Вирішуючи спір та обравши запропонований експертом перший варіант розподілу нежитлової будівлі Б-2 та тамбуру б-1, визначених як комплекс по АДРЕСА_1, уваги на те, що зазначені в описовій частині експертизи розміри змінених ідеальних часток співвласників - 48/100 та 52/100, стосувалися зміни їх часток саме у вказаній будівлі, а не у всьому комплексі , даних про те, яким чином в такому випадку змінюються частки співвласників у всьому комплексі, експертний висновок не містить.

Клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи у зв"язку з неясністю чи суперечливістю висновку проведеної по справі експертизи сторонами не заявлялись.

В результаті, ухвалюючи рішення про поділ лише конкретної будівлі із складу спільного майнового комплексу, про поділ якого вимоги не заявлялись, суд неправомірно змінив ідеальні частки сторін у всьому комплексі по АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_3, якому у комплексі належало 73/100 часток, 48/100 часток, а ОСОБА_2, якому належало 27/100 часток, 52/100 частки комплексу, пославшись на справедливість такого розподілу.

Крім того, в порушення вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України при розгляді справи суд не роз"яснив сторонам необхідність отримання від компетентних органів відповідних дозволів на переобладнання будівлі згідно з висновком експертизи, які повинні отримуватися до ухвалення рішення, оскільки така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову про поділ будинку або нежитлової будівлі в натурі.

Виходячи з положень ст. 152 ЖК України в редакції від 12.02.2015 року, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, потребує дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

За змістом цієї норми, ст. 100 ЖК України та з урахуванням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, перепланування - це, зокрема, перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів.

За висновком експертизи, який суд поклав в основу рішення, запропонований експертом перший варіант поділу будівлі передбачає обладнання в наружній стіні в приміщенні 3 дверного прорізу для входу , закладання проєму між приміщенням и 2 та 3.

При цьому питання вартості зазначених робіт з покладанням на сторони певних витрат на їх проведення суд не вирішував.

З урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України, з метою з"ясування фактичних обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін на судовий захист, апеляційним судом було запропоновано подати, зокрема, дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на відповідне переобладнання.

Надану правонаступником позивача відповідь виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 10.12.2015 року № Х-1561/з про те, що оскільки спірна будівля є об"єктом приватної власності, то територіальна громада позбавлена можливості вчиняти будь-які дії відносно цього нерухомого майна, не можна вважати відповідним погодженням, оскільки, як вбачається з письмового звернення правонаступника позивача ОСОБА_4, питання стосовно погодження облаштування входу у розумінні ст. 152 ЖК України у зверненні не ставилося.

Враховуючи викладене, колегія вважає, що оскільки при розгляді справи суд не визначився належним чином з предметом заявленого позову, яким були вимоги про розподіл в натурі будівлі, яка не була виділена в окремий об"єкт нерухомості із складу майнового комплексу, який належить сторонам на праві спільної часткової власності, що суперечить вимогам ст.ст. 364, 367 ЦК України, ухвалене по справі рішення на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні вказаних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2014 року по даній справі скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3, правонаступниками якого є його спадкоємці ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки будівлі в майновому комплексі, який знаходиться в спільній частковій власності, відмовити.

Рішення набуває законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: