АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4109/15 Справа № 175/4598/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 39
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Пищиди М.М., Петешенковій М.Ю., при секретареві Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровськ в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора) про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування ,-

в с т а н о в и л а :

24.10.2014р. ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3 з позовом, яким просила встановити факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім'єю з 1.10.2007р. по 31.07.2013р., визнати за нею у порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1, а також на земельну ділянку та садовий будинок у садівничому товаристві Меліоратор.

Рішенням Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області від 31.10.2014р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, встановлено факт її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім'єю з 1.10.2007р. по 31.07.2013р. та визнано за нею у порядку спадкування після померлої 31.07.2013р. право власності на квартиру АДРЕСА_1. В апеляційній скарзі прокурор Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровськ просив в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Ухвалюючи рішення про встановлення факту проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім'єю та про визнання у порядку спадкування права власності ОСОБА_2 на квартиру, суд першої інстанції виходив з доведеності її позовних вимог, предявлених до ОСОБА_3

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 06.01.1999р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної власності ОСОБА_4 (а.с.8). За відомостями КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру зареєстровано (а.с.10).

Відповідно до акту запису про смерть №1229, вчиненого та внесеного у відповідний державний реєстр 06.08.2013р., ОСОБА_4 померла 31.07.2013р. (а.с.51). Тобто, з врахуванням вимог ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є 31.07.2013р.

У передбаченому ч.1 ст.1270, ст.1269 ЦК України порядку у 6-тимісячний строк з часу відкриття спадщини заява про прийняття останньої до нотаріальної контори не подавалась.

16.10.2014р., майже через 9 місяців після закінчення строку на прийняття спадщини до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 У заяві про видачу свідоцтва на спадкове майно померлої ОСОБА_4 - квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2 зазначила, що дійсно пропустила строк прийняття спадщини, проте проживала зі спадкодавицею. Зареєстроване місце свого проживання вказала іншу квартиру - №8 будинку №18 по вул.Повітрофлотській у м.Дніпропетровськ. При цьому ОСОБА_2 нотаріусом розяснені наслідки успадкування, у тому числі, і обовязок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора (а.с.37). Того ж дня 16.10.2014р. нотаріусом вказаної державної нотаріальної контори відкрито спадкову справу та здійснено її державну реєстрацію (а.с.38-40).

Наступного дня 17.10.2014р. до державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_3 із заявою, якою просила не видавати спадкоємцям ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину у звязку з тим, що померла не повернула їй 10000грн. боргу (а.с.41).

23.10.2014р. державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину з посиланням на пропуск нею 6-тимісячного строку прийняття спадщини та на відсутність документів на підтвердження факту прийняття спадщини. Одночасно у постанові нотаріусом розяснено порядок для визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту прийняття спадщини. (а.с.58).

Звернувшись до суду з позовом про встановлення факту її проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім'єю з 1.10.2007р. по 31.07.2013р. та про визнання права власності у порядку спадкування, ОСОБА_2 зазначила відповідачкою ОСОБА_3 як кредитора спадкодавиці ОСОБА_4 Однак у разі існування заборгованості спадкодавця, за положеннями ст.ст.1281,1282 ЦК України, виникають правовідносини з приводу предявлення кредитором відповідних вимог до спадкоємця та обовязку останнього задовольнити ці вимоги у межах вартості одержаного у спадщину майна. Саме у вказаних правовідносинах ОСОБА_3 як кредитор і могла бути їх стороною. Однак спірні правовідносини за позовом ОСОБА_2 вказаних вище правовідносин кредитора та спадкоємця не стосуються і ОСОБА_3 не є компетентною особою відповідати за вимогами про встановлення факту її проживання зі спадкодавцем однією сім'єю та про визнання права власності у порядку спадкування. Більш того, будь-які належні письмові докази існування самого факту заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 взагалі відсутні.

Таким чином, у якості єдиного відповідача по справі за вимогами ОСОБА_2 виступила неналежний відповідач ОСОБА_3

Між тим, відповідно до положень ч.1,3 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття за заявою органу місцевого самоврядування спадщина у судовому порядку визнається відумерлою та переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Тобто, фактично законодавцем визначено компетентну особу при вирішенні питань, повязаних зі спадкуванням у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. По даній цивільній справі не встановлено спадкоємців ОСОБА_4 за заповітом чи за законом за першою третьою чергою, а ОСОБА_2, яка претендувала на спадкування у четверту чергу, у передбачений законом строк спадщину не прийняла. Фактично єдиними доказами позовних вимог ОСОБА_2 стала довідка КП ЖЕП №39 про її проживання з ОСОБА_4 з жовтня 2007 року по день смерті останньої (а.с.6) та свідчення директора цього КП ОСОБА_5, яка підписала вказану довідку 15.10.2014р. Тобто, вимоги ОСОБА_2 були спірними та потребували змагальності сторін. Однак у визначеному ч.4 ст.10,ст.33 ЦПК України суд першої інстанції не залучив у якості належного відповідача чи співвідповідача територіальну громаду в особі відповідного органу місцевого самоврядування. Залучення неналежного відповідача ОСОБА_3, яка визнала позов, та не залучення у якості належного відповідача територіальної громади в особі відповідного органу місцевого самоврядування привело до відсутності передбачених ст.ст.10,212 ЦПК України змагальності сторін, всебічного, повного, обєктивного дослідження доказів та позбавило суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Крім того, справа з приводу нерухомого майна квартири у м.Дніпропетровськ фактично розглянута судом, до території якого воно не відноситься. Приводом звернення ОСОБА_2 до Дніпропетровського райсуду Дніпропетровської області стало зазначення нею у позовній заяві другого обєкту спадщини - садового будинку та земельної ділянки у садівничому товаристві Меліоратор, розташованого на території Дніпропетровського району. Проте при цьому позовна заява взагалі не містила зазначення на відповідні докази, які б підтверджували належність у ОСОБА_4 на праві власності вказаного нерухомого майна. Не зясовувалось належним чином вказане питання і судом, хоча від його зясування залежала правильність визначення підсудності справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню. Враховуючи те, що ні позивачем, ні судом першої інстанції належний відповідач, інтересів якого стосуються позовні вимоги, до участі у справі не залучений, а апеляційний суд позбавлений права його залучення на стадії апеляційного розгляду, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Амур-Нижньодніпровського району м.Дніпропетровськ задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2014 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем, про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М.

ОСОБА_6

ОСОБА_7