Справа № 350/1716/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2256/2015
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання права на приватизацію земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 14 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання права на приватизацію земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 14 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Відмовляючи в задоволенні її позову суд безпідставно вважав, що нею не доведено чинення їй відповідачем перешкод у користуванні криницею та житловим будинком. При цьому судом не взято до уваги відповідь Рожнятівської РДА №Г-77 від 25 травня 2014 року та акт обстеження земельної ділянки від 29 січня 2015 року, якими підтверджується влаштування ОСОБА_3 каналізаційного септика з порушенням будівельних та санітарних норм.

Крім того, з'ясувавши, що земельні ділянки сторін межують і кожна з них може встановити окремий заїзд до своєї присадибної ділянки, суд зробив невірний висновок щодо наявності спільного заїзду до господарств сторін. Так, схемою розташування спільного заїзду підтверджено, що відповідно до генерального плану спільний заїзд проходить по земельній ділянці відповідача. Частина цієї ділянки перебуває в оренді відповідача, а частина ним приватизована. Відтак, існуючий на даний час спільний заїзд, який проходить по її земельній ділянці повинен бути виключно заїздом до її господарства і відповідно вона має право на приватизацію цієї земельної ділянки без згоди суміжного користувача.

Посилаючись на зазначені обставини просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник ОСОБА_4 доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом рішення відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами чинення їй відповідачем перешкод у користуванні криницею та житловим будинком, як і порушення чи обмеження її прав та законних інтересів на приватизацію земельної ділянки площею 0,1244 га по АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він ґрунтується на нормах матеріального закону та узгоджується з матеріалами справи з огляду на таке.

Встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами.

Зокрема, відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння від 08 грудня 2009 року ОСОБА_2 придбала в ОСОБА_6 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.8,9). Земельна ділянка, на якій знаходиться це нерухоме майно, перебуває в користуванні позивача.

ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу, укладених 26.06.2009 року між ним та ОСОБА_5, набув у власність домоволодіння та земельну ділянки площею 0,1052 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що знаходяться в АДРЕСА_2 (а.с.28,29).

Між сторонами тривалий час існує спір, в тому числі з приводу користування частиною земельної ділянки, яка використовується як спільний заїзд до обидвох господарств, що підтверджується представленими позивачем в засіданні апеляційного суду судовими рішеннями.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 зазначала, що відповідач порушуючи норми добросусідства на небезпечно близькій відстані до її криниці та житлового будинку встановив каналізаційний септик, це призводить до неприємних запахів і в майбутньому може призвести до забруднення питної води, а відповідно унеможливить використання криниці за її цільовим призначенням. Тому просила зобов'язати ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, зобов'язавши його ліквідувати або перенести каналізаційний септик на відстань не менше 20 м від криниці та 15 м від житлового будинку. Крім того, збільшуючи позовні вимоги ОСОБА_2 зазначала, що існуючий спільний заїзд фактично проходить по її земельній ділянці, а відповідач має можливість облаштувати окремий заїзд до своєї ділянки. Відтак, просила визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки площею 0,1244 га без згоди суміжного землекористувача.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду з захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ч. 3 ст.10, ч. 2 ст.59, ст. 60 ЦПК України ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням його права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення).

Згідно п. 3.26 та п.3.31 ДБН 360-92**«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року №44 майданчики для компосту, дворові вбиральні, та очисні споруди каналізації повинні знаходитися у глибині двору на ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб. Дворову вбиральню і компостосховище рекомендується розміщувати на відстані не менше 15 м від житлових будинків і 20 м від джерела водопостачання (колодязя), обов'язково ураховуючи напрямок ухилу ділянки.

Відповідно до п.3.32 Державних Санітарних Норм і Правил 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» відстань від джерел забруднення повинна бути не менше 20 м до джерела водопостачання.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 на своїй земельній ділянці на відстані 15,10 м вище по рельєфу щодо джерела водопостачання та 8,50 м від найближчого вікна житлового будинку ОСОБА_2 встановив каналізаційний септик. При цьому, відповідно схеми забудови земельної ділянки будівництво індивідуального житлового будинку та господарської будівлі ОСОБА_3 септик проектований в іншому місці.

В той же час, як пояснила в засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 завершує будівництво житлового будинку і даний септик ним не використовується.

Дана обставина підтверджується також актом обстеження ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3, складеного комісією працівників відділу містобудування, архітектури та регіонального розвитку Рожнятівської РДА, відділу Держземагенства у Рожнятівському районі, відділу організації Держсанепіднагляду та Ясенської сільської ради, відповідно до якого вказаний септик є недіючий, порожній, без відходів (а.с.51).

Крім того, як вбачається зі змісту листа Рожнятівського районного управління Держсанепідслужби в Івано-Франківській області №2-15/698/37 від 17.07.2014 року встановлено відсутність облаштування криниці згідно санітарно-гігієнічних норм та невідповідність відібраного зразка води за санітарно-хімічними показниками вимогам Додатку 1 Державних Санітарних Норм і Правил 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною». При цьому зазначено, що для покращення якості води ОСОБА_2 необхідно встановити бетонну обмостку, здійснити чистку криниці (почистити дно та стінки від намулу і слизу), провести ревізію стінок, в разі їх пошкодження - забетонувати, підсипати дно гравієм, провести дезінфекцію та повторні дослідження води питної (а.с.7).

Крім того, як ствердила в засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 необхідність демонтажу септика зумовлена здійснення їй в майбутньому перешкод в користуванні земельною ділянкою та криницею.

З врахуванням наведених обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не обґрунтовано необхідність захисту свого права - порушеного, невизнаного чи оспореного, а відтак вірно відмовив у задоволенні цих позовних вимог.

Обґрунтованим є також і висновок суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права на приватизацію земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача.

З'ясовано, що рішенням Ясенської сільської ради від 12 лютого 2014 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд жителям с. Ясень» ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1083 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1.

Як підтверджується випискою із протоколу сесії Ясенської сільської ради від 11 вересня 2014 року сесією було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про внесення змін в рішення від 12 лютого 2014 року в частині надання їй дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1244 га. При цьому дане питання попередньо розглядалось на засіданні земельно-узгоджувальної комісії, якою не було погоджено збільшення розміру земельної ділянки зважаючи на те, що в її площу включено спірний спільний заїзд до господарств сторін. Відтак, іншого рішення по даному питанню щодо розміру земельної ділянки сесією сільської ради не приймалося.

Дані рішення є чинними та у встановленому законом порядку не оскаржувалися.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позов про визнання права на приватизацію земельної ділянки без згоди суміжного землекористувача пред'явлено ОСОБА_2 до суду передчасно.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для її задоволення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Рожнятівського районного суду від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський