У х в а л а

іменем україни

5 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Мартинюка В.І., Наумчука М.І.,

Мостової Г.І., Ситнік О.М.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на рішення та дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Чмих Людмили Василівни щодо звільнення майна з-під арешту, за касаційною скаргою Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області (далі - Ленінській ВДВС Миколаївського МУЮ Миколаївської області) Чмих Л.В. щодо звільнення майна з-під арешту.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_3 зазначав, що у червні 2001 року на виконання рішення суду про стягнення на його користь грошової суми на відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_5 у рахунок погашення боргу останнього, у зв'язку з тим, що прилюдні торги не відбулися, йому було передано 55/100 часток жилого будинку АДРЕСА_1, що належали на праві власності боржнику, проте право власності на вказане майно переоформлено не було з вини державного виконавця.

Постановою державного виконавця від 2 вересня 2008 року було знято арешт із вказаної частки жилого будинку, що надало можливість спадкоємцю боржника - ОСОБА_6, оформити право власності на спірну частину нерухомості у порядку спадкування та розпорядитися нею на свій розсуд.

Посилаючись на те, що вказана постанова державного виконавця є незаконною та порушує його права, ОСОБА_3 просив скаргу задовольнити у повному обсязі, визнати дії державного виконавця щодо винесення постанови про звільнення майна з-під арешту неправомірними і зобов'язати скасувати таку постанову.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 26 лютого

2015 року вказану ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2015 року скасовано, скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ Миколаївської області Чмих Л.В. щодо винесення постанови від 2 вересня 2008 року про зняття арешту з будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язано начальника Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ Миколаївської області скасувати зазначену постанову державного виконавця.

У касаційній скарзі Ленінській ВДВС Миколаївського МУЮ Миколаївської області просить ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 лютого 2015 року скасувати і вирішити питання по суті, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2116/ed_2014_04_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги, виходив із того, що постанова державного виконавця про зняття арешту з частини будинку, яка раніше належала боржнику і була передана заявнику в ході виконавчого провадження, не суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та задовольняючи скаргу, апеляційний суд виходив із того, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про зняття арешту з жилого будинку є неправомірними та такими, що порушують права ОСОБА_3, як сторони у виконавчому провадженні, а відтак, з метою поновлення прав останнього, - вказана постанова підлягає скасуванню.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів не можна, оскільки таких висновків суди дійшли з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1> рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2179/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1> учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1>, порушено їх права чи свободи.

Умови та порядок вчинення виконавчих дій визначаются Законом України «Про виконавче провадження» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_07_20/pravo1/T990606.html?pravo=1> (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Судом установлено, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 9 вересня 1997 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто 4 439 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 3 500 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У ході проведення виконавчих дій щодо примусового виконання вказаного рішення суду, постановою державного виконавця від 24 жовтня 2000 року накладено арешт на нерухоме майно, належне ОСОБА_5, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з актом начальника ВДВС Ленінського РУЮ від 25 червня

2001 року ОСОБА_3 за його заявою залишено 55/100 частки жилого будинку АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5, внаслідок того, що прилюдні торги з продажу вказаної частки будинку не відбулися.

За правилами ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на час проведення прилюдних торгів із продажу арештованого спірного майна) реалізація арештованого майна, за винятком майна, виключеного за законом з обігу, здійснюється державним виконавцем шляхом його продажу через торговельні організації, відповідні структури Міністерства фінансів, на прилюдних торгах, аукціонах, якщо інше не передбачено законом, у двомісячний строк із дня накладення арешту.

Якщо передане торговельним організаціям майно не буде продане протягом двох місяців, воно підлягає переоцінці. Державний виконавець переоцінює майно за участю представника торговельної організації у присутності стягувача і боржника, чи їх представників. Неявка стягувача або боржника не є підставою для припинення дії державного виконавця з переоцінки майна. Якщо у місячний строк після переоцінки майно не буде продано торговельною організацією, державний виконавець повідомляє про це стягувача і пропонує йому визначитися щодо залишення за собою непроданого майна.

Якщо стягувач у 5-денний строк письмово не заявить про своє бажання залишити за собою непродане майно, арешт з майна знімається, воно повертається боржникові, а виконавчий документ у разі відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, повертається стягувачеві без виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження закінчується у випадках фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

'У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу Державної виконавчої служби) припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із закінченням виконавчого провадження. <http://pravo.ligazakon.ua/document/view/T020327?edition=2002_11_28>

Заперечуючи проти скарги, Ленінській ВДВС Миколаївського МУЮ Миколаївської області зазначав про те, що виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суми боргу було закінчено шляхом фактичного виконання рішення суду, однак у зв'язку із значним часом, що минув із дня завершення виконавчого провадження, саме провадження не збереглося. Акт начальника ВДВС Ленінського РУЮ від 25 червня 2001 року про залишення ОСОБА_3 55/100 часток жилого будинку АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5, є підставою для реєстрації права власності.

У п. 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ст. ст. 210 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1985/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 213 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 387 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2183/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

Виходячи зі змісту ст. 387 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2183/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Розглядаючи скаргу, суд апеляційної інстанції у порушення вимог

ст. ст. 213, 214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, доводів Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ щодо відповідності вимогам закону постанови про зняття арешту, оскільки така винесена після закінчення виконавчого провадження, не врахував, не з'ясував, за яких обставин ОСОБА_3 протягом тривалого часу, починаючи з 2001 року, не здійснив реєстрацію права власності на спірну нерухомість і не перевірив, чи є у цьому вина виконавчої служби, унаслідок чого в достатньому обсязі не вмотивував та не обґрунтував свої висновки щодо задоволення скарги. Крім того, не встановивши факт ухилення начальника Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ від здійснення процесуальних дій, зобов'язав останнього скасувати постанову про зняття арешту.

Разом з тим, ухвала суду першої інстанції також не може бути залишена без змін із урахуванням наступного.

Вирішуючи спір, суд не виконав обов'язок, покладений на нього

ч. 4 ст. 10 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, відповідно до якого суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року

№ 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> з особливостями, встановленими ст. 386 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2182/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 214 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд у повній мірі не визначився з характером спірних правовідносин; не врахував викладеного вище й розглянув дану справу за відсутності ОСОБА_6, який набув право власності на спірну нерухомість у порядку спадкування й розпорядився нею на власний розсуд, та нового власника такого майна - ОСОБА_7, чим порушив права та законні інтереси останніх, та в порушення вимог ст. ст. 33, 35 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1793/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> не залучив їх до участі у справі.

Ураховуючи те, що судами порушено норми процесуального та матеріального права, судові рішення першої й апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1> є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2014_02_23/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2015 року та ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 26 лютого 2015 року скасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_3 на рішення та дії державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області

Чмих Людмили Василівни щодо звільнення майна з-під арешту передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

О.М. Ситнік