Справа № 188/2600/13-ц
Провадження № 2/188/8/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2015 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Хандрига Л.І.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, філія «Павлоградське енергопідприємство» ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля», про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач) 25 грудня 2013 року звернувся до суду з позовом до філії «Павлоградське енергопідприємство» ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля», про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди (а.с.т.1, а.с.1-4).

13.02.2014 року позивач подав змінену позовну заяву до ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, філія «Павлоградське енергопідприємство» ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» (далі третя особа), про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди (т.1, а.с.53-54).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в трудових відносинах з третьою особою, яка є структурним підрозділом відповідача, він знаходився з 09.08.2011 року. Згідно з розпорядженням № 1154-к від 08.08.2011 року він був прийнятий на роботу у якості слюсаря з контрольно- вимірювальних приладів та автоматики 3 розряду в котельний цех ВСП шахти «Дніпровська».

19.09.2011 року згідно з розпорядженням № 1338к від 14.09.2011 року позивач був переведений слюсарем - ремонтником 2 розряду цього ж котельного цеху, де він працював до 27.11.2013 року.

Розпорядженням № 3593к від 27.11.2013 року позивач був звільнений з роботи на підставі п.2 ч.1 ст. 40 України у звязку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Позивач вважає справжньою причиною його звільнення з зазначених підстав його скарги на керівництво третьої особи з приводу порушення законодавства при прийомі та оплаті листка тимчасової непрацездатності за період з 31.05.2013 року по 21.06.2013 року внаслідок побутової травми.

Позивач стверджує, що керівництво третьої особи протягом двох місяців не виплачувало йому допомогу по тимчасовій непрацездатності, вимагало пройти лікарняно-інженерну комісію у відповідача, для чого позивачу довелося за свій рахунок їхати до м.Павлограда, але і після того допомогу виплатили тільки після його скарги відповідачу по телефону гарячої лінії. На протязі всього часу затримки виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності від нього вимагали особистих пояснень, намагалися провести розслідування нещасного випадку невиробничого характеру.

15 листопада 2013 року позивач отримав у відповідь на своє на звернення до Павлоградської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про порушення законодавства щодо виплати допомоги по тимчасової непрацездатності акт перевірки третьої особи працівником фонду, в якому вказано, що обовязкова наявність акта розслідування нещасного випадку невиробничого характеру для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, чинним законодавством не передбачена.

Позивач зазначає, що після цих подій 24.10.2013 року до його робочого місця, минаючи інших працівників, підійшла заступник директора з охорони праці третьої особи ОСОБА_4 і відсторонила його від роботи на два тижні для вивчення правил охорони праці та здачі іспиту, бо він був не в тому спецодязі та в порваних рукавицях. Позивач стверджує, що на іспиті були поставлені питання, не повязані з характером виконуваної ним роботи.

Він не здав іспит і його знову відсторонили від роботи і призначили іспит на 27.11.2013 року на компютері, під час якого більшість питань були не повязані з характером виконуваної ним роботи, а інші питань він взагалі не зрозумів.

27.11.2013 року позивача запросили на засідання профспілкового комітету, який дав згоду на його звільнення.

Розпорядженням № 3593к від 27.11.2013 року позивач був звільнений з роботи за п.2 ч. 1 ст. 40 КЗпП за виявленою невідповідністю працівника займаній посаду або виконуваній роботу внаслідок недостатньої кваліфікації.

Позивач стверджує, що йому не пояснили з яких підстав, і чому саме, він не може виконувати роботу, яку він виконував на протязі трьох років без будь-яких порушень та будь-яких зауважень, маючи достатню кваліфікацію слюсаря - ремонтника навіть у підземних умовах шахти, де обладнання і вимоги до його обслуговування значно складніші.

Позивач вважає, що з вини відповідача та третьої особи він був позбавлений можливості працювати, не мав джерел для свого існування. На протязі всього часу до самого звільнення його без будь-яких підстав і причин ганьбили, принижували, відстороняли від роботи, грубо порушували його права щодо гарантій виплат та компенсацій, внаслідок чого йому була спричинена моральна шкода, розмір якої він оцінює в 50000 гривень.

Вважаючи звільнення незаконним та помстою за його скарги щодо затримки виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності , позивач, посилаючись на п.2 ч.1 ст. 40, 233, 235, 236, 237-1 КЗпП України, просить суд поновити його на роботі у якості слюсаря - ремонтника котельного цеху ВСП «Шахта Дніпровська» Філії «Павлоградське енергопідприємство ПАТ ДТЕК « Павлоградвугілля», стягнути з ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» на його користь за час вимушеного прогулу середній заробіток слюсаря -ремонтника за період з 27.11. 2013 року по день поновлення на роботі, стягнути з ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 гривень.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні, викладеним у позові.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, у яких позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на наступне.

09.08.2011 року позивач прийнятий на роботу слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 3 розряду в котельний цех ВСП «Шахта «Дніпровська».

19.09.2011 року за власною заявою позивача від 14.09.2011 року на підставі розпорядження № 1338к від 14.09.2011 року він був переведений слюсарем-ремонтником 2 розряду цього ж котельного цеху.

При черговій перевірці котелень підприємства службою з охорони праці був виявлений позивач, який виконував роботи без додержання правил з охорони праці та техніки безпеки, а саме: працював без рукавиць та у спеціальному одязі, який прийшов у непридатність.

Тому, в порядку, передбаченому ст. 149 КЗпП України, з нього були витребувані пояснювальні записки, в яких він визнає свою вину.

На підставі ст.147 КЗпП України позивачу було оголошено догану за порушення п.1.4.3, п.1.4.7 Інструкції № 26 по охороні праці для слюсаря-ремонтника, якою передбачено, що працівник повинен працювати в спецодязі, спецвзутті, та користуватися засобами індивідуального захисту.

Керуючись вимогами п.п.3.1., 3.5., 3.8., 3.9., 3.10 наказу Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 року № 15 «Про затвердження Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та Переліку робіт з підвищеною небезпекою», для навчання вимог нормативно-правових актів з охорони праці позивача було відсторонено з 24.10.2013р року по 06.11.2013 року від виконання обов'язків за його професією зі збереженням заробітної плати, а також виділено місце для підготовки до перевірки знань, що підтверджується розпорядженням № 952 від 24.10.2013р., з яким позивача ознайомлено. Відповідач проводив навчання позивача з питань охорони праці.

Відповідач вважає, що виконав вимоги щодо порядку перевірки знань з питань охорони праці, передбачені вказаним наказом Державного Комітету України з нагляду за охороною праці, ст. 18 Закону України «Про охорону праці».

У третьої особи розроблені та затверджені головним інженером 09.09.2011 року білети по професії слюсар-ремонтник, згідно яких проводиться перевірка знань з питань охорони праці у працівників підприємства, зобов'язаних проходити таку перевірку.

При перевірці знань 07.11.2013р. позивач показав незадовільні знання.

Для підтвердження можливості безпечного виконання робіт слюсаря-ремонтника, керуючись ст. 18 Закону України «Про охорону праці», розпорядженням № 995 від 07.11.2013р. керівництво третьої особи відсторонило позивача від роботи з збереженням заробітної плати та наданням місця та часу на підготовку до повторної перевірки знань за нормативно-правовими актами з питань охорони праці, додержання яких входить до його функціональних обов'язків, в «Учбово-курсовий комбінат» відповідача.

26.11.2013 р. при перевірці знань з питань охорони праці за професією слюсаря-ремонтника в «Учбово-курсовому комбінаті» позивач знову показав незадовільні знання, у зв'язку з чим в порядку, передбаченому ст.43 КЗпП України, керівництвом третьої особи було направлено подання до профспілкового комітету, членом якого є позивач, про надання дозволу на звільнення його за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України за виявлену невідповідність працівника виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.

27.11.2013р. члени профспілкового комітету надали попередню згоду на звільнення позивача за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідач вважає, що при розірванні трудового договору з позивачем адміністрацією були додержані вимоги ст.ст. 40, 42, 43, 47 КЗпП України, а саме: подання власника або уповноваженого ним органу розглядалося у присутності працівника, запропонований список вакантних посад та професій та додатковий список вакантних посад та професій відповідача станом на 20.11.2013 року, від яких позивач відмовився, при видачі трудової книжки позивачу надана копія розпорядження про звільнення від 27.11.2013р. № 3593к (т.1, а.с.33-35, 62-69, 114-118, т.2, а.с.19-24).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, позов не визнав, надав суду заперечення, які аналогічні запереченням відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача та третьої особи, допитавши свідків, вивчивши письмові докази, надані особами, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку про відмову в позові з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд встановив, що розпорядженням директора третьої особи №1154к від 08.08.2011 року позивач з 09.08.2011 року був прийнятий на роботу слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики 3 розряду в котельний цех ВСП «Шахта Дніпровська», про що був зроблений відповідний запис у трудовій книжці позивача, копію якої додано до позову (т.1,а.с.8).

19.09.2011 року за власною заявою позивача від 14.09.2011 року на підставі розпорядження директора третьої особи № 1338к від 14.09.2011 року, позивач був переведений слюсарем-ремонтником 2 розряду цього ж котельного цеху, про що є відповідний запис у трудовій книжці позивача (т.1,а.с.8).

Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов'язаний:

дбати про особисту безпеку і здоров'я, а також про безпеку і здоров'я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства;

знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту;

проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди.

Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Пунктами 1.4.3, 1 .4.7 «Инструкции № 26 по охране труда для слесаря-ремонтника», затвердженої розпорядженням директора третьої особи за №185 від 22.02.2012 року (т.1, а.с.43-48, т.2, а.с.3-7), з якою позивач був ознайомлений (т.2, а.с.8), передбачено, що працівник повинен працювати в спецодязі, спецвзутті, та користуватися засобами індивідуального захисту.

24.10.2013 року заступник директора по охороні праці третьої особи ОСОБА_4 під час перевірки стану охорони праці в котельному цеху ВСП «Шахта Дніпровська» виявила грубе порушення з боку позивача, який виконував роботи по кладці цегли без засобів індивідуального захисту рук - рукавиць, які йому видавалися і були у наявності, а також у спецодязі, що був непридатний, а саме в старому костюмі «Шахтар», який не придбавався третьою особою більше двох років, а не в новому костюмі «Стандарт», що був виданий позивачу у вересні 2013 року. За допущені порушення позивач 24.10.2013 року о 13 годині 08 хвилин був відсторонений від роботи до 06.11.2013 року для підготовки до позачергової перевірки знань, з наступним її проведенням 07.11.2013 року. Про виявлені порушення ОСОБА_4 разом з в.о. старшого майстра котельного цеху ОСОБА_5 та машиністом цього цеху ОСОБА_6 склала комісійний акт (т.1, а.с.232), яким відсторонила позивача від роботи та подала доповідну записку в.о. директора третьої особи, в якій пропонувала, крім позачергової перевірки знань позивача з питань охорони праці, притягнути його до дисциплінарної відповідальності (т.1, а.с.231).

Зазначені обставини свідок ОСОБА_4 підтвердила в судовому засіданні і заперечила, що перевірка охорони праці проводилася тільки по відношенню до позивача у звязку з його скаргами на не оплату лікарняного листа.

Відповідно до ч.1 ст. 149 Кодексу законів про працю (далі КЗпП) України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Позивач 24.10.2013 року надав таке пояснення, в якому він визнає, що в цей день був на роботі в костюмі «Шахтар», а мав би бути в костюмі «Стандарт», який взяв додому, щоб підшити (т.1, а.с.207).

Відповідно до позиції 12 розділу 2.3 ОСОБА_7 безплатної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту для працівників підприємств електроенергетичної галузі, затверджених наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці

від 01.11.2004 за № 241, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України

29 грудня 2004 р. за № 1663/10262, строк використання спецодягу у вигляді костюму 12 місяців.

Згідно з частинами 6 і 7 ст.18 Закону України «Про охорону праці» не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці.

У разі виявлення у працівників, у тому числі посадових осіб, незадовільних знань з питань охорони праці, вони повинні у місячний строк пройти повторне навчання і перевірку знань.

На підставі докладної ОСОБА_4 та пояснення позивача розпорядженням №952 від 24.10.2013 року в.о. директора третьої особи зобовязав в.о начальника котельного цеху ВСП «Шахта Дніпровська» ОСОБА_7 відсторонити позивача від виконання робіт з 24.10.2013 року до 06.11.2013 року, виділити йому місце для підготовки до перевірки знань приміщення нарядної з 08 годин 00 хвилин до 16 годин 30 хвилин з відміткою в журналі видачі нарядів та з оплатою цих днів. Також позивачу була оголошена догана і він був позбавлений всіх видів премій за жовтень 2013 року. 07.11.2013 року комісія по перевірці знань згідно з цим розпорядженням мала провести позачергову перевірку знань позивача (т.1, а.с.75-76).

Постійно діюча комісія по охороні праці по перевірці знань працівників була створена розпорядженням №576 від 27.06.2013 року в.о. директора третьої особи в кількості семи осіб голова та шість членів (т.1, а.с.205-206) на підставі Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 26.01.2005 року № 15 «Про затвердження Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці та Переліку робіт з підвищеною небезпекою», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2005 р. за № 231/10511 (т.1, а.с.91-100).

Зазначені розпорядження третьої особи щодо відсторонення від роботи позивача, його навчання та проведення позачергової перевірки його знань з питань охорони праці відповідають вимогам п.п.3.1., 3.5., 3.8., 3.9., 3.10, 3.10, 3.12. 3.13, 3.16, 3.17 цього наказу Державного комітету України з нагляду за охороною праці, де визначено наступне:

«3.1. Працівники під час прийняття на роботу і в процесі

роботи, а також учні, курсанти, слухачі та студенти під час

трудового і професійного навчання проходять на підприємстві за

рахунок роботодавця інструктажі, навчання та перевірку знань з

питань охорони праці, надання першої допомоги потерпілим від

нещасних випадків, а також правил поведінки у разі виникнення

аварії.

3.5. Навчання з питань охорони праці може проводитись як

традиційними методами, так і з використанням сучасних видів

навчання - модульного, дистанційного тощо, а також з використанням

технічних засобів навчання: аудіовізуальних, комп'ютерних

навчально-контрольних систем, комп'ютерних тренажерів.

3.8. Перед перевіркою знань з питань охорони праці на

підприємстві для працівників організується навчання: лекції, семінари та консультації.

3.9. Перевірка знань працівників з питань охорони праці

проводиться за нормативно-правовими актами з охорони праці,

додержання яких входить до їхніх функціональних обов'язків.

3.10. Перевірка знань працівників з питань охорони праці на

підприємстві здійснюється комісією з перевірки знань з питань

охорони праці (далі - комісія) підприємства, склад якої

затверджується наказом керівника. Головою комісії призначається

керівник підприємства або його заступник, до службових обов'язків

яких входить організація роботи з охорони праці, а в разі потреби

створення комісій в окремих структурних підрозділах їх очолюють

керівник відповідного підрозділу чи його заступник.

До складу комісії підприємства входять спеціалісти служби

охорони праці, представники юридичної, виробничих, технічних

служб, представник профспілки або вповноважена найманими

працівниками особа з питань охорони праці. До складу комісії

підприємства можуть залучатися страхові експерти з охорони праці

відповідного робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального

страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних

захворювань України та викладачі охорони праці, які проводили

навчання.

3.12. Перелік питань для перевірки знань з охорони праці

працівників, з урахуванням специфіки виробництва, складається

членами комісії та затверджується роботодавцем.

3.13. Формою перевірки знань з питань охорони праці

працівників є тестування, залік або іспит. Тестування проводиться

комісією за допомогою технічних засобів (автоекзаменатори,

модульні тести тощо), залік або іспит - за екзаменаційними

білетами у вигляді усного або письмового опитування.

3.16. При незадовільних результатах перевірки знань з питань

охорони праці працівники протягом одного місяця повинні пройти

повторне навчання і повторну перевірку знань.

3.17. Не допускаються до роботи працівники, у тому числі

посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку

знань з питань охорони праці.»

Позивача було ознайомлено з розпорядженням №952 від 24.10.2013 року в.о. директора третьої особи, про що свідчить його підпис під розпорядженням (т.1, а.с.76, зворотній бік).

На виконання цього розпорядження для навчання вимог нормативно-правових актів з охорони праці позивача було відсторонено з 24.10.2013 року по 06.11.2013 року від виконання обов'язків за його професією зі збереженням заробітної плати, а також виділено місце для підготовки до перевірки знань, що позивач не заперечує і підтверджується журналами видачі нарядів за період з 18.10.2013 року по 25.11.2013 року (т.1, а.с.132-169) з підписами позивача.

При перевірці знань 07.11.2013 року постійно діючою комісією з перевірки знань з охорони праці, створеною розпорядженням №751 від 20.08.2013 року в.о. директора третьої особи (т.1, а.с.103), позивач самостійно вибрав собі білет з числа затверджених головним інженером третьої особи 09.09.2011 року (т.1, а.с.86-88), що вбачається з акту комісії від 07.11.2013 року (т.1, а.с.77, 84), але показав незадовільні знання, що підтверджується актом комісії від 07.11.2013 року (т.1, а.с.83), протоколом №31 засідання цієї комісії від 07.11.2013 року за підписами голови комісії та трьох членів комісії, всього чотири підписи, три члена комісії відсутні (т.1, а.с.36, 78). Зміст білетів відповідав виконуваній позивачем роботі (т.1, а.с.120-129).

Вказані обставини підтвердили суду також свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Для підтвердження можливості безпечного виконання робіт слюсаря-ремонтника розпорядженням № 995 від 07.11.2013р. в.о. директора третьої особи (т.1, а.с.205-206) позивача було і далі відсторонено від роботи з збереженням заробітної плати та наданням місця та часу на підготовку до повторної перевірки знань за нормативно-правовими актами з питань охорони праці, додержання яких входить до його функціональних обов'язків з проходженням навчання та перевірки знань в «Учбово-курсовому комбінаті» відповідача відповідно до Інструкції по направленню порушників з питань охорони праці на позачергову перевірку знань незалежною комісією в Учбово-курсовому комбінаті, затвердженої і введеної в дію з 01.07.2012 року наказом генерального директора відповідача №333 від 26.06.2012 року «Про процедуру направлення порушників з питань охорони праці на позачергову перевірку знань» (т.1, а.с.244-245).

З роздруківки звіту тестування від 25.11.2013 року (т.1, а.с.233-241) та протоколу №380 від 26.11.2013 р. комісії «Учбово-курсового комбінату» по перевірці знань позивача з питань охорони праці за професією слюсаря-ремонтника (т.1, а.с.87) вбачається, що позивач під час тестування з питань охорони праці знову показав незадовільні знання.

Діючим законодавством не передбачено можливості перевірки знань працівника з питань охорони праці більше двох раз. В той же час згідно з вимогою ч. 6 ст.18 Закону України «Про охорону праці» не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

Оцінюючи дії відповідача, який після повторної перевірки знань позивача з питань охорони праці виявив незадовільний стан таких знань, що не дозволяло відповідачу допустити позивача до продовження роботи, і змусило відповідача вирішувати питання про перевод чи звільнення позивача, суд бере до уваги, що всупереч твердженням позивача в позові, в судовому засіданні встановлено, що позивач і раніше допускав порушення правил охорони праці, за що двічі притягався до дисциплінарної відповідальності розпорядженнями директора третьої особи №55 від 17.01.2012 року та №529 від 19.06.2012 року (т.1, а.с.81, 82).

Частиною 3 вказаної статті КЗпП України передбачено, що звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Оскільки позивач не міг виконувати роботу слюсаря-ремонтника по причині виявленої невідповідності його виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, що виражалося у відсутності в нього теоретичних знань з питань охорони праці, потрібних для безпечного виконання ним функціональних обовязків, йому було запропоновано список вакантних посад відповідача та додатковий список вакантних посад відповідача, на звороті якого позивач власноруч написав, що йому запропонований список вакантних посад і професій відповідача станом на 20.11.2013 року, від запропонованих вакансій відмовляється (т.1, а.с.39-40).

Суд перевірив твердження позивача про те, що йому була запропонована лише вакантна посада геолога в додатковому списку, а від роботи електрослюсарем підземним, яка вказана в наданому суду списку, він би не відмовився, бо це відповідає його спеціальності за освітою, але відповідач йому такого не пропонував.

Представник третьої особи надав суду витяг з журналу вхідної кореспонденції за 2013-2014 рік, де за №1284 зареєстрований список вакантних посад, який надійшов 21.11.2013 року від відповідача (т.1, а.с.130-131), та електронні листи про розсилання відповідачем по відокремленим підрозділам, до яких віднесена третя особа, списку вакансій 20.11.2013 року та додаткового списку вакансій 22.11.2013 року (т.1, а.с.178, 179), які були запропоновані третьою особою позивачу.

Суд дійшов висновку, що, вказуючи про відмову від запропонованого списку вакантних посад і професій у множині, позивач тим самим підтвердив, що йому пропонувалися обидва списки, а не тільки додатковий, в якому одна вакансія, тому не вбачає тут порушення прав позивача.

Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 2 ч.1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесене.

Як вбачається з протоколу №11 від 27.11.2013 р. засідання профспілкового комітету профспілкової організації, членом якої є позивач, воно проводилося у присутності позивача, в ньому взяли участь семеро з одинадцяти членів комітету, які, розглянувши подання відповідача щодо звільнення позивача за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України по причині виявленої невідповідності його виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, одноголосно дали свою попередню згоду на звільнення позивача (т.1, а.с.38, 80).

Розпорядженням директора третьої особи №3593к від 27.11.2013 року позивача за виявлену невідповідність його виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації звільнено з 27.11.2013 року за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги, передбаченої ст.44 КЗпП України. З цим розпорядженням позивач ознайомлений під розпис в той же день (т.1, а.с.42).

Відповідно до ст.. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

В той же день 27.11.2013 року позивач отримав трудову книжку і копію розпорядження № 3593к від 27.11.2013 року про його звільнення, що підтверджується підписом позивача в особовій картці (т.1, а.с.41, 79).

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

На думку суду, відповідач мав підставу для позачергової перевірки знань позивача, дотримався процедури такої перевірки, і по причині виявленої невідповідності позивача виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації і відмови позивача від запропонованих вакантних посад, здійснив його звільнення у порядку і з підстави, передбачених КЗпП України для такого випадку.

Перевіряючи твердження позивача про замовний характер звільнення як помсту відповідача за скарги на нього з приводу не оплати лікарняного листка, суд встановив наступне.

Розпорядженням №805 від 25.11.2010 року директора третьої особи з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №270 від 22.03.2001 року «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру» була створена постійна комісія для розслідування нещасних випадків невиробничого характеру з працівниками цього філіалу відповідача (т.1, а.с.102), яка вимагала від позивача пояснення з приводу отриманої ним побутової травми, що спричинила тимчасову втрату працездатності 31.05.2013 року до 22.06.2013 року (т.1, а.с.15).

Позивач відмовлявся надати пояснення і звернувся до Павлоградської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, яка здійснила перевірку і листом №09-67-1523 від 25.11.2013 року повідомила позивача про проведену перевірку, де у складеному за її наслідками акті визнала, що обовязкової наявності акту розслідування нещасних випадків невиробничого характеру для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві, чинним законодавством не передбачено і запропонувала голові комісії із соціального страхування третьої особи розглянути питання про призначення і виплату позивачу цієї допомоги по лікарняному листку (т.1, а.с.10-14, 89-90), що і було зроблено третьою особою і про що було повідомлено позивачу листом виконавчої дирекції Фонду за №09-67-1653 від 16.12.2013 року (т.1, а.с.21).

Однак позивач не надав доказів звязку спору з третьою особою щодо оплати лікарняного листка з виявленою невідповідністю його виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації і відмовою позивача від запропонованих вакантних посад, що потягло за собою його звільнення з ініціативи уповноваженого власником органу. Відповідач, третя особа та свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_8 наявність такого звязку заперечили.

За встановлених судом обставин, правовідносин сторін та норм матеріального права, які регулюють ці правовідносини, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки судом не встановлено порушення законних прав позивача, відсутня підстава для відшкодування моральної шкоди.

Позивач звільнений від сплати судового збору, у задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір не стягується, а судові витрати позивача залишаються на ньому.

На підставі викладеного, ст.ст.40, 42, 43, 47, 159, 235, 237-1 КЗпП України, ст.ст.14, 18 Закону України «Про охорону праці», керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_3 до ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, філія «Павлоградське енергопідприємство» ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля», про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Судові витрати залишити на позивачеві ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_9