У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Підрізької сільської ради Ковельського району про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у 1998 році він був прийнятий на посаду головного спеціаліста-землевпорядника до Підрізької сільської ради Ковельського району. 17 липня 2015 року розпорядженням № 14 його звільнено із займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки в періоди, вказані в актах, він перебував на роботі. З розпорядженням про звільнення його не ознайомлено, трудову книжку не видано, а також не проведено розрахунків при звільненні. Позивач просив визнати розпорядження про звільнення з роботи від 17 липня 2015 року незаконним, поновити його на посаді та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що звільнення позивача проведено з додержанням вимог КЗпП України.

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким висновкам судові рішення повністю не відповідають.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Установлено, що згідно з наказом від 01 вересня 1998 року № 26 ОСОБА_4 прийнято на посаду головного спеціаліста-землевпорядника Підрізької сільської ради.

02 липня 2015 року комісією у складі голови комісії ОСОБА_5, секретаря комісії ОСОБА_6 та члена комісії ОСОБА_7 складено акт № 1 про те, що 02 липня 2015 року головний спеціаліст-землевпорядник ОСОБА_3 з 08 год. 00 хв. та протягом робочого дня був відсутній на роботі. Загальний час відсутності ОСОБА_3 на роботі 02 липня

2015 року на момент складення акта становить 4 год. 45 хв. безперервно.

03 липня 2015 року комісією у складі голови комісії ОСОБА_5, секретаря комісії ОСОБА_6 та члена комісії ОСОБА_7 складено акт № 2 про те, що 03 липня 2015 року головний спеціаліст-землевпорядник ОСОБА_3 з 08 год. 00 хв. та протягом більше трьох годин був відсутній на роботі. Загальний час відсутності ОСОБА_3 на роботі 03 липня 2015 року на момент складення акта становить 4 години 45 хвилин безперервно.

06 липня 2015 року комісією у складі голови комісії ОСОБА_5, секретаря комісії ОСОБА_6 та члена комісії ОСОБА_7 складено акт № 3 про те, що 06 липня 2015 року головний спеціаліст-землевпорядник ОСОБА_3 з 08 год. 00 хв. та протягом більш як три години був відсутній на роботі. Загальний час відсутності ОСОБА_3 на роботі 06 липня 2015 року на момент складення акта становить 4 години 45 хвилин безперервно.

13 липня 2015 року комісією у складі голови комісії ОСОБА_5, секретаря комісії ОСОБА_6 та члена комісії ОСОБА_7 складено акт № 4 про те, що 13 липня 2015 року головний спеціаліст-землевпорядник ОСОБА_3 з 08 год. 00 хв. та протягом робочого дня був відсутній на роботі. Загальний час відсутності ОСОБА_3 на роботі 13 липня 2015 року на момент складення акта становить повний робочий день.

17 липня 2015 року комісією у складі голови комісії ОСОБА_5, секретаря комісії ОСОБА_6 та члена комісії ОСОБА_7 складено акт № 4 про те, що 17 липня 2015 року головний спеціаліст-землевпорядник ОСОБА_3 з 08 год. 00 хв. та протягом робочого дня був відсутній на роботі. Загальний час відсутності ОСОБА_3 на роботі 17 липня 2015 року на момент складення акта становить повний робочий день.

Розпорядженням сільського голови Підрізької сільської ради від 17 липня 2015 року № 14 головного спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_3 з 17 липня 2015 року звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 6).

Відповідно до табеля обліку використання робочого часу за липень 2015 року ОСОБА_5 - сільський голова - з 01 по 31 липня знаходився у відпустці (а. с. 62).

Однак суд першої інстанції залишив поза увагою те, що всі акти про відсутність позивача на робочому місці та розпорядження про звільнення підписані ОСОБА_5 під час перебування у відпустці. Не спростував такі факти та не зазначив, на підставі яких саме норм діяв

ОСОБА_5, вчиняючи вказані дії.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Вирішуючи спір, суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; суд обмежився лише поясненнями та доказами, наданими відповідачем, таким чином обмеживши права позивача; суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, формально вказавши лише про те, що доводи позивача про перебування сільського голови під час підписання оскаржуваних документів у відпустці не може бути взято до уваги, оскільки відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський голова здійснює свої повноваження на постійній основі, не взявши до уваги те, що його перебування сільського голови на посаді на постійній основі ніхто не оспорює, а яким саме законом передбачено його право на підпис документів під час перебування у відпустці не вказав та прийшов до передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М.Коротун

А.О.Леванчук

І.К.Парінова