Ухвала

іменем україни

19 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Мартинюка В.І., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - голова ради директорів Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Попова Олена Юріївна, про визнання неправомірною бездіяльності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом про визнання неправомірною бездіяльності Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») щодо неповідомлення про зміну системи матеріального заохочення співробітників підрозділів економічної безпеки по роботі з дефолтами від 30 грудня 2013 року. Свої вимоги обґрунтовував тим, що у період із 18 листопада 2013 року до 03 березня 2014 року він працював у ПАТ «Дельта Банк» на посаді головного фахівця з економічної безпеки управління споживчого кредитування Київського регіону департаменту розвитку мережі споживчого кредитування правобережної України. Інформаційним листом начальника управління забезпечення безпеки кредитних операцій фізичних осіб ОСОБА_6 від 30 грудня 2013 року № 725 змінено систему заохочення по роботі з дефолтами для начальників відділів економічної безпеки, головних фахівців з економічної безпеки Департаментів розвитку мережі споживчого кредитування ПАТ «Дельта Банк», зокрема, змінено формулу нарахування розміру премії за виконання планових показників, що стало наслідком зменшення розміру преміювання та, відповідно, розміру оплати його праці. Посилаючись на те, що відповідач всупереч ст. 103 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_336711/ed_2015_06_11/pravo1/KD0001.html?pravo=1> не повідомив у встановленому порядку про зміну розміру оплати праці, чим порушив його трудові права, просив визнати неправомірним неповідомлення його відповідачем про зміну системи матеріального заохочення співробітників підрозділів економічної безпеки по роботі з дефолтами від 30 грудня 2013 року.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року, залишеним без змін та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2015 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та безпідставності заявлених позовних вимог.

Зокрема, правильним є висновок суду, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про порушення його трудових прав щодо неповідомлення відповідачем про зміну системи матеріального заохочення співробітників підрозділів економічної безпеки по роботі з дефолтами від 30 грудня 2013 року, оскільки виплата надбавки за виконання планових показників при роботі з дефолтами відноситься до додаткової заробітної плати, нарахування та виплата зазначеної надбавки не є обов'язковою і встановлюється щомісячно відповідно до службової записки керівника або куратора структурного підрозділу, в якому працює особа, що заохочується.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

В.І. Мартинюк

Т.О. Писана