У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди.

На обґрунтування вимог позивачі посилалися на те, що вони проживають у с. Степанівка Красноокнянського району Одеської області та у них, у кожного в господарстві, перебувало по одній корові. Позивачі, як і інші жителі вказаного села, за усною домовленістю між собою, здійснювали випас корів, який проводився за чергою.

20 квітні 2014 року наступила черга випасати худобу ОСОБА_9 та ОСОБА_10, однак вони не пішли на пасовище, а доручили випас худоби ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які належним чином за коровами не дивилися, в результаті чого більша частина череди корів пішла пастися з пасовища на посіви пшениці, після чого корови почали здуватися, чотири з яких загинуло. Троє загиблих корів належали позивачам.

Вказували, що пастухи вчасно не повідомили господарів корів про їх здуття, то їх можна було б врятувати, відповідачі не контролювали випас худоби пастухами, причиною загибелі стало те, що пастухи випасали череду корів на полі де росла пшениця, яка була оброблена отрутохімікатами, внаслідок чого корови здулися від поїдання легкобродильних трав. Вказаними діями відповідачів позивачам завдано матеріальних збитків, які, зокрема: ОСОБА_6 оцінював у розмірі 13 775 грн 24 коп., із них: 6 384 грн - вартість загиблої корови, 93 грн 96 коп. - витрати на проведення розтину, 7 927 грн 28 коп. - упущена вигода за не отримане молоко; ОСОБА_7 оцінював у розмірі 13 748 грн 04 коп., з яких: 5 756 грн 80 коп. - вартість загиблої корови, 600 грн - шкода за загибель теля, 93 грн 96 коп. - витрати на проведення розтину, 7 297 грн 28 коп. - упущена вигода за не отримане молоко; ОСОБА_8 оцінювала у розмірі 13 775 грн 24 коп., з яких: 6 384 грн - вартість загиблої корови, 93 грн 96 коп. - витрати на проведення розтину, 7 927 грн 28 коп. - упущена вигода за не отримане молоко.

Посилаючись на вказані обставини позивачі просили стягнути зазначені збитки з відповідачів у солідарному порядку, а також судові витрати.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

У касаційних скаргах ОСОБА_8 та ОСОБА_7 порушують питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням нового рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що згідно з паспортами великої рогатої худоби: ОСОБА_6 належала корова породи «червона степова» по кличці «Аурика», робочий № 4333, ідентифікаційний № ІІА; ОСОБА_7 належала корова породи «червона степова» по кличці «Зірка», робочий № 4304, ідентифікаційний № ІІА; ОСОБА_8 належала корова породи «червона степова» по кличці «Квітка», робочий № 433Т, ідентифікаційний № ІІА.

Відповідно до протоколів розтину корів від 20 квітня 2014 року причиною загибелі тварин стало поїдання легкобродильних трав та рослин пшениці, внаслідок чого худоба почала здуватися і через те, що їм не була вчасно надана допомога - корови загинули. Паталого-анатомічний діагноз - гостре розширення рубця, тимпанія рубця.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався положеннями ст. ст. 611, 614, 1166 ЦК України та виходив з того, що між сторонами у справі виникли обов'язки з усної домовленості на випас худоби, однак із протоколів розтину не вбачається яким чином встановлена вага загиблих корів, не надано доказів щодо підстав встановлення причини смерті корів, не встановлено стан корів при виході на пасовище, тому вважав, що відсутні докази вини відповідачів у загибелі корів.

Проте повністю з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до ст. 509 ЦК Українизобов'язання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із вимогами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини.

Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Разом з тим, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 213-215 ЦПК України не врахував, що особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання, а тому посилання відповідачів на те, що випас корів проведений в межах визначеного пасовища, а не на полі де росла пшениця та не визнання відповідачами своєї вини, без доведення цих обставини, не є достатніми підставами для звільнення відповідачів від відповідальності за завдану майнову шкоду.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, на порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги; в ухвалі не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Правильність рішення судів першої та апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_6 не перевіряється, оскільки ним не оскаржувалися.

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення підлягають скасуванню в частині позовних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 08 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук