АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5205/15
Головуючий 1 інстанції Золотарьова Л.І.
Доповідач Гуцал Л.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Даниленка В.М., Коваленко І.П.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 квітня 2015 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з зазначеним позовом.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором №86з/2іn/09, та договором поруки №9з08/5пр1, які були укладені між Публічним акціонерним товариством (далі ПАТ) «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_1 і ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 відповідно.

Посилався на те, що 22 лютого 2008 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит на суму 12000 доларів США зі строком повернення не пізніше 21 лютого 2013 року.

За умовами кредитного договору ОСОБА_1 зобовязалась в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених договором та Графіком погашення кредиту.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 22 лютого 2008 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки. За умовами цього договору ОСОБА_2 відповідає перед Кредитором за порушення зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором як солідарний боржник.

Внаслідок неналежного виконання Позичальником кредитних зобовязань виникла заборгованість, яка станом на 01 листопада 2014 року становить 114 000,98 гривень, з яких заборгованість: за кредитом 85834,15 гривень; за відсотками 11 414,60 гривень, пеня за останній рік -16752,23 гривні.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимог за вказаним кредитним договором. Внаслідок заміни кредитора позивач набув статусу нового кредитора/стягувача за договором №86з/2іn/08.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що ніколи договору кредиту ні з ПАТ «АК Промінвестбанк» ні з ТОВ «Кредитні ініціативи» не укладала і кредит в сумі 12000 доларів не отримувала, хоча раніше і працювала в одному із відділень ПАТ «АК Промінвестбанк» в м.Зеленодольск Дніпропетровської області.Рішення суду першої інстанції було ухвалено з порушення правил підсудності, оскільки відповідачі проживають в Дніпропетровській області, та позивач вже двічі звертався з позовом про стягнення заборгованості до Апостольського районного суду Дніпропетровської області, і ці позови були залишені без розгляду. Оскаржуване рішення ухвалено без участі та без належного повідомлення відповідачів, при цьому таке ухвалено не в заочному порядку. Такі процесуальні порушення позбавили відповідачів права заявити клопотання про витребування у позивача оригіналів документів на підтвердження своїх заперечень. Вважає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам процесуального закону.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали.

Позивач явку свого представника в судові засідання не забезпечив, хоча своєчасно повідомлявся про час та місце розгляду справи.

ОСОБА_2, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи до суду не зявився.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності представника ТОВ « Кредитні ініціативи» та ОСОБА_1.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав встановленим, що між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_1 22 лютого 2008 року був укладений кредитний договір і того ж дня, на забезпечення виконання за цим договором між ПАТ «АК Промінвестбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки. Суд також вважав встановленим, що позивач виконав свої зобовязання, передавши ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 12000 доларів США, а відповідач ухиляється від виконання зобовязань по поверненню коштів, що потягло за собою виникнення заборгованості в розмірі 114 000 гривень, яка підлягає стягненню з солідарних боржників на користь нового кредитора позивача у справі. При цьому суд вважав недоведеними викладені в письмових запереченнях доводи ОСОБА_1 про те, що ні вона ні ОСОБА_1 зазначені договори не підписували, та кредит не отримували.

Судова колегія з висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки такий ґрунтується на припущеннях, що суперечить положенням ч.4 ст.60 ЦПК України.

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, тягар доказування обгрунтованості своїх вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 10 ЦПК України. У справах про невиконання умов будь-яких договорів саме позивач має довести, що у відповідача є зобов'язання, яке ним не виконано.

Статтею 57 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 в письмових запереченнях на позов посилалась зокрема на те, що кредитний договір №86з/2іn/08 від 22 лютого 2008 року не укладала, в наданому до суду додатку №1 до кредитного договору також підпис їй не належить (а.с.54,55)

Суд ухвалив рішення без даних про належне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи (а.с.62-72), чим фактично позбавив останніх права на участь в судовому засіданні і можливості заявити клопотання на підтвердження своїх заперечень.

В звязку з чим, судом апеляційної інстанції, на виконання положень ч.4 ст.10 ЦПК України, з метою повного зясування обставин справи та перевірки доводів відповідача, було задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи на предмет належності їй підпису в договорі та додатку №1 до договору №86з/2іn/09 від 22 лютого 2008 року, про що постановлена відповідна ухвала від 07 вересня 2015 року (а.с.193,194).

Крім того, цією ж ухвалою судом задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування у позивача: оригіналу договору №86з/2іn/09 від 22 лютого 2008 року; оригіналу додатку до договору №86з/2іn/09 від 22 лютого 2008 року; оригіналу платіжного документу на отримання ОСОБА_1 кредитних коштів; оригінали платіжних документів на погашення ОСОБА_1 кредитних коштів.

Проведення експертизи було доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім.засл.проф. ОСОБА_4, та з метою забезпечення проведення експертного дослідження ухвалою суду витребувано у ТОВ «Кредитні ініціативи» перелічені вище документи.

На адресу позивача 08 вересня та повторно 21 вересня 2015 року було направлено копію ухвали суду від 07 вересня 2015 року про призначення експертизи та витребування доказів, та позивачу запропоновано направити на адресу апеляційного суду витребувані ухвалою документи.

Лист та ухвала були отримані ТОВ «Кредитні ініціативи» 28 вересня 2015 року (а.с.), але ухвала в частині витребування необхідних для проведення експертизи доказів позивачем виконано не була.

02 листопада 2015 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, зокрема оригіналів досліджуваних документів (а.с.200,201).

Для вирішення клопотання експерта суд ухвалою від 05 листопада 2015 року відновив провадження у справі та 06 листопада 2015 року направив на адресу позивача лист, яким у черговий раз запропонував у строк до 20 листопада 2015 року надати суду апеляційної інстанції оригінали документів, перелік яких міститься в ухвалі від 07 вересня 2015 року. При цьому на адресу позивача у третє направлено копію зазначеної ухвали, повідомлено про дату судового засідання та розяснено наслідки ухилення від участі в експертизі, передбачені ст.146 ЦПК України (а.с.205).

Повторно аналогічний лист було направлено на адресу позивача 20 листопада 2015 року та повідомлено про дату чергового засідання 11 грудня 2015 року (а.с.209).

Лист та судову повістку було отримано позивачем 27 листопада 2015 року (а.с.211).

Наступне чергове судове засідання було призначено на 25 грудня 2015 року, про яке позивач був повідомлений також своєчасно - 15 грудня 2015 року та належним чином (а.с.220).

Статтею 27 ЦПК України передбачено, що сторони повинні добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Проте, жодного разу позивач явку свого представника до суду не забезпечив, будь-яких заяв чи клопотань не надав, ухвалу суду про витребування оригіналів документів не виконав, що унеможливило проведення призначеної по справі судової почеркознавчої експертизи.

23 грудня 2015 року до апеляційного суду надійшов лист експерта про повернення без виконання ухвали суду про призначення судової почеркознавчої експертизи та витребування доказів, у звязку з ненаданням необхідних для проведення експертизи документів (а.с.218,219).

Відповідно до приписів ст.146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи те, що провести призначену у справі судову почеркознавчу експертизу неможливо без надання експерту для дослідження оригіналів необхідних документів, а також, що позивач ухиляється від виконання ухвали суду про витребування таких документів для експертного дослідження з метою перевірки доводів відповідача щодо належності їй підпису в кредитному договорі та додатку до цього договору, при цьому наслідки такого ухилення двічі були письмово розяснені позивачеві, судова колегія вважає недоведеним факт існування між сторонами цивільно-правового спору правовідносин за кредитним договором.

Частиною 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Прийняття судом наданих позивачем на підтвердження своїх вимог копій документів, як належних доказів існування між сторонами договірних правовідносин, без перевірки заперечень відповідача щодо достовірності таких доказів, суперечило б принципу диспозитивності цивільного судочинства, що закріплений у ст. 11 ЦПК України.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором є недоведеними.

Враховуючи, що договір поруки за своєю суттю є похідним від кредитного договору, носить забезпечувальний характер, то відсутні правові підстави і для стягнення спірної заборгованості з ОСОБА_3.

За приписами ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене вище, судова колегія скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову з мотивів його недоведеності.

Керуючись ст. 303, ст. 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 квітня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий-

Судді: