Справа № 736/769/15-ц Провадження № 22-ц/795/1676/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Чурупченко М. І. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець Н.С.
суддів:Бечка Є.М., Горобець Т.В.
при секретарі:Мартиновій А.В.
за участю:позивача ОСОБА_5, його представника адвоката Бабинця С.П., представника відповідача ОСОБА_7

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Рішенням Корюківського районного суду від 22 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду через невідповідність його висновків обставинам справи та вимогам закону і задовольнити його позовні вимоги. Позивач вказує, що судом порушено та не застосовано ст. 204 ЦК України, у відповідності до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. На думку позивача, суд також не взяв до уваги пояснення відповідачки, що всі розписки про отримання коштів вона писала власноручно. Крім того, позивач вказує на те, що в позовній заяві зверталась увага на той факт, що він надав дані кошти в якості сплати аліментів на виконання рішення суду, а оскільки йому було відмовлено в зарахуванні даних коштів в якості аліментів, такі правовідносини повинні регулюватись ст.ст. 1046, 1047 ЦК України.

Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що за своїм змістом розписки, на які посилається позивач в підтвердження своїх вимог, не відповідають вимогам до договору позики. Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам і вимогам закону.

По справі встановлено, що відповідно до рішення Корюківського районного суду від 09.04.2009 року на позивач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частина з усіх видів заробітку. На підтвердження виконання рішення суду 16.02.2013 року ОСОБА_5 передав до ДВС розписку про передачу відповідачу 25000 грн. та 04.10.2013 року розписку про передачу відповідачу грошових коштів в сумі 2800 грн. Постановами начальника ВДВС Корюківського районного управління юстиції № 3/15 та 3/14 від 17.04.2015 року кошти, сплачені за розписками, були виключені з розрахунку боргу по аліментах у зв'язку з чим позивач вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами глави 71 ЦК України. Проте, такі доводи позивача не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника, що передбачено ч.2 ст. 1047 ЦК України. З розписок, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 50, 60, 61) не вбачається, що сторони домовились про повернення боргу, сам по собі факт отримання коштів відповідачкою не зобов'язує її повернути дані кошти.

Не є такими, що дають підстави для скасування рішення суду доводи позивача про власноручне написання розписок про отримання коштів відповідачкою, так як зі змісту розписок не вбачається, що сторони домовились про зобов'язання відповідача повернути дані кошти. Отже, підстав для висновку про те, що між сторонами відбувся договір позики немає.

Твердження позивача про те, що дані кошти передавались позивачці як борг по аліментах, але в подальшому було відмовлено в їх зарахуванні, тому такі правовідносини повинні регулюватись ст.ст. 1046, 1047 ЦК України є безпідставним, оскільки ці доводи лише підтверджують ту обставину, що між сторонами не йшлося про договір позики.

Крім того правочин за змістом являє собою дії, спрямовані на досягнення цивільно-правових результатів, тобто на набуття, зміну і припинення цивільних прав та обов'язків сторін правочину і зміна природи даного правочину однією із сторін лише за її бажанням неможлива.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 і закон, який їх регулює, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити. Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: