АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 1 квітня 2013 року,-

в с т а н о в и в :

У січні 2013 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу на споживчі потреби в інтересах сім'ї було надано кредит у сумі 100 000 грн. на строк до 27 березня 2017 року під 22 % річних. Банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі, надав кредитні кошти шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних засобів (картковий рахунок). В порушення умов кредитного договору позичальниксвої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 18 січня 2013 року у нього виникла заборгованість у розмірі 110 760,20 грн., яку разом із судовими витратами позивач просив стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 1 квітня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 110 760,20 грн. та судовий збір у розмірі

1 107,60 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

_________________________________________________________

Справа № 758/1374/13-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/2879/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Трегубенко Л.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Апелянт вказує на ті обставини, що його не було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи судом першої інстанції, оскільки за адресою своєї реєстрації він не проживає.

Представник ПАТ «ВТБ Банк» - Сироватська О.М. у задоволенні апеляційної скарги просила відмовити, заочне Подільського районного суду м. Києва від 1 квітня 2013 року залишити без змін.

ОСОБА_2, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 27 березня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 шляхом підписання сторонами тексту договору, ознайомлення з умовами надання банківських послуг та тарифами банку було укладено договір № R0B, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 100 000 грн. строком до 27 березня 2017 року зі сплатою процентів за користуванням кредитом у розмірі 22 % річних (а.с. 9-15).

Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, надав кредитні кошти шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних засобів (картковий рахунок), що підтверджується меморіальним ордером № 29283 від 27 березня 2012 року (а.с. 18).

Графіком погашення заборгованості, який є невід'ємним додатком до кредитного договору, передбачений спосіб та порядок виконання договору шляхом внесення щомісячних ануїтетних платежів у рахунок погашення кредиту та нарахованих процентів (а.с. 16-17).

Задовольняючи позов та стягуючи з ОСОБА_2 суму заборгованості, суд виходив з того, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 526, 527 ЦК України закріплений обов'язковий характер зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з детальним розрахунком заборгованості, відповідач ОСОБА_2 станом на 18 січня 2013 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у розмірі 110 760,20 грн., яка складається з: поточної заборгованості за кредитом - 91 077,17 грн., простроченої заборгованості за кредитом - 5 157,55 грн., інфляційних втрат - 19,40 грн. та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язань по поверненню кредиту - 33,61 грн.; а також заборгованості за процентами - 8 038,17 грн., заборгованості за процентами за період з 28 грудня 2012 року по 18 січня 2013 року - 1 274,80 грн., трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язань по сплаті процентів - 49,70 грн., інфляційних втрат - 29,67 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів і кредиту у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення - 5 080,14 грн. (а.с. 21-24).

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому, вимагати дострокового повернення, частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов законних та обґрунтованих висновків про те, що відповідач

ОСОБА_2 порушив умови договору, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 110 760,20 грн., яка підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Доводи апелянта з приводу неповідомлення його належним чином про час, дату та місце розгляду справи в суді першої інстанції є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що у встановленому процесуальним законом порядку ОСОБА_2 повідомлявся про судові засідання за зареєстрованим місцем проживання, проте поштові відправлення поверталися на адресу суду за закінченням строку зберігання.

Твердження відповідача про те, що за адресою своєї реєстрації він не проживає, не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки є юридично не значимими з огляду на положення ст. 74 ЦПК України, відповідно до якої судове повідомлення вважається врученим належним чином навіть у разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за зареєстрованою адресою її місця проживання чи місця перебування.

Подібним доводам ОСОБА_2 була надана оцінка під час розгляду його заяви про перегляд заочного рішення, та, як вбачається з ухвали Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року, їх було визнано безпідставними.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

Крім того, клопотання відповідача по суті його апеляційної скарги про скасування рішення та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не ґрунтується на положеннях чинного цивільного процесуального закону, оскільки закріплений у ч. 1 ст. 307 ЦПК України перелік повноважень апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції є вичерпним та не містить такої дії.

Натомість, апеляційному суду надано право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Разом з тим, апелянт, не погодившись з рішенням суду, про ухвалення нового рішення в апеляційній скарзі питання не ставить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 1 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко