ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1160/15-ц
провадження № 2/753/2236/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2015 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

за участю секретаря Шегеди Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі по тексту - Позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26.10.2007 р. ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 71 033,00 швейцарських франків, проценти за користування кредитом у розмірі 11,45 % річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 були укладені договору поруки. ПАТ «Універсал Банк» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість. В позовних вимогах просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 68 023,29 швейцарських франків та витрати по оплаті судового збору.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача Скорицький Андрій Михайлович позовні вимоги підтримав з викладених підстав в позові та просив задовольнити їх у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечувала та просила відмовити у його задоволені.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила, що Банк в одностороньому порядку підняв відсоткову ставку, у зв'язку з чим об'єм відповідальності у поручителя збільшився, вважає що з цих підстав порука є припиненою, разом з тим матеріали справи не містять розрахунку заборгованості в розумінні до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України та просила у задоволені позову відмовити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином причини не явки не відомі (а.с. 91-95).

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до укладеного договору № 010-2902/756-0400 ОСОБА_2 (надалі по тексту - Відповідач, Позичальник) 26 жовтня 2007 року отримала кредит у розмірі 17 990,00доларів США 00 центів, з процентною ставко 14,50 % річних, зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 01.06.2015 р. (а.с. 6- 16).

Відповідно до п.п. 1.1. кредитного договору Банк зобов'язувався надати Відповдіачу кредит в сумі 71 033,00 швейцарських франків, а Позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти, а також сплатити проценти у розмірі 11,45 % річних.

26 лютого 2007 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором міб Позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 001-2902/756-0400-Р/1, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобов'язувалася перед Банком відповідати за невиконання Позичальником його зобов'язань, що виникли з кредитного договору (а.с. 36-38).

26 лютого 2007 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором міб Позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 001-2902/756-0341-Р/2, відповідно до умов якого ОСОБА_10 зобов'язувалася перед Банком відповідати за невиконання Позичальником його зобов'язань, що виникли з кредитного договору (а.с. 42 - 44).

26 лютого 2007 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором міб Позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 001-2902/756-0341-Р/3, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов'язувалася перед Банком відповідати за невиконання Позичальником його зобов'язань, що виникли з кредитного договору (а.с. 31 - 33).

26 лютого 2007 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором міб Позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 001-2902/756-0341-Р/4, відповідно до умов якого ОСОБА_6 зобов'язувався перед Банком відповідати за невиконання Позичальником його зобов'язань, що виникли з кредитного договору (а.с. 47 - 49).

26 лютого 2007 року для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором міб Позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 001-2902/756-0341-Р/5, відповідно до умов якого ОСОБА_7 зобов'язувалася перед Банком відповідати за невиконання Позичальником його зобов'язань, що виникли з кредитного договору (а.с. 26-28).

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав, проте Відповідач в порушення умов договору не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлений Договором строк та розмірі, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Станом на 09.02.2015 р. Відповідач має заборгованість по поверненню кредитних коштів становить 68 023,29 швейцарських франків, а саме: прострочена заборгованість по кредиту - 1 668,36 швейцарських франків; сума дострокового стягнення кредиту - 60 320,10 швейцарських франків; заборгованість по відсотках - 5 775,91 швейцарських франків; заборгованість по підвищених відсотках - 258,92 швейцарських франків, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 183-185).

З матеріалів справи вбачається, що долучений до матеріалів справи оригінал розрахунку заборгованості за кредитним договором № 010-2902/756-0400 від 26.10.2007 р. та виписки по поточному рахунку НОМЕР_1 були складені з помилкою, яка відбулась внаслідок збою в роботі програмного забезпечення щодо перерозподілу коштів при погашенні кредиту, що призвело до їх невідповідності умовам кредитного договору № 010-2902/756-0400 від 26.10.2007 р., про що складена довідка Позивачем № 715 від 23.10.2015 р. (а.с. 181).

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

На підтвердження своїх доводів позивач, посилаючись на ст.526 ЦК України, представник позивача стверджував, що Банк виконав умови договору в повному обсязі, а Відповідач не виконав до цього часу жодного з своїх зобов'язань, передбачених Договором.

При цьому, доказування повинно відбуватися на підставі надання суду належних і допустимих доказів.

Так, згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач в обґрунтування та підтвердження заявленого ним позову до відповідачів в зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором про стягнення заборгованості, не надав суду належних і допустимих доказів відповідно до їх розуміння в ч.1 ст. 58 і ч. 2 ст. 59 ЦПК України.

Статтями 57, 59, 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 4 ст. 60 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим під час розгляду справи позивачем не доведено належними та допустимими доказами суму заборгованості, виписка по поточному рахунку складена з помилкою та під час розгляду справи представником позивача дана обставина не заперечувалась.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з цих вимог права і враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатніх доказів на підтвердження заявлених ним вимог, а в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволені позовних вимог позивача, то, у відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати з відповідачів до стягнення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 625, 549-552, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 15, 57, 58, 60, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: