Справа №295/9615/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого - судді Зосименка О.М.,

за участі секретаря Содель А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон та оформлення проїзного документа без згоди батька,-

встановив:

У червні 2015 року позивач звернулася з позовом, в якому просила суд: надати дозвіл на оформлення проїзного документа дитини неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; надати дозвіл на отримання віз іноземних держав неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька; надати дозвіл на виїзд з України неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1 без наявності письмового дозволу та супроводу батька ОСОБА_2 до досягнення нею 18-ти річного віку. В обґрунтування позовних вимог вказала, що відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд їхньої дочки за кордон, що шкодить її інтересам та не сприяє її оздоровленню.

У судовому засіданні позивач просила суд позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач погодився з вимогою щодо надання дозволу на виготовлення проїзного документу, в решті вимог заперечив, вказавши, що позивач не вказує країну, строк перебування дитини за межами України.

Суд, заслухавши позивача, відповідача дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Судом встановлено, під час перебування у фактичних шлюбних стосунках у сторін народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ТП №090174, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції від 03.11.2008 р. Малолітня ОСОБА_3 проживає зі своєї матір'ю - позивачем ОСОБА_1

Позивач має намір разом із малолітньою дочкою виїзджати за межі України, але відповідач відмовляється давати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон разом з матір'ю.

За загальними правилами, встановленими ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»та пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини (п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57).

Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст. ст. 153, 157 СК України фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею.

Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей.

У позовних вимогах позивачем не зазначено держави прямування, строк виїзду дитини із зазначенням конкретного періоду перебування за межами України, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 7, 153, 155, 157 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Конвенцією ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 року, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, ст. ст. 10, 58, 59, 60, 77, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Зосименко