Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Юровської Г.В., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договорів дарування удаваними правочинами, визнання договору дарування недійсними, визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що 19 червня 2008 року він подарував, а ОСОБА_6 прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1.

Також, 14 липня 2008 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_7 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_2.

Позивач вказував, що насправді ж квартири були не подаровані, а були продані за 65 тис. та 87 тис. доларів США. Договори купівлі-продажу були навмисно приховані під договори дарування аби зменшити витрати, пов'язані з оформленням угод. Продаж квартир був потрібен для того, щоб придбати кращу квартиру з більшою житловою площею. Так, 14 липня 2008 року за договором купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_3. Покупцями за даним договором виступив ОСОБА_4 та його колишня дружина - ОСОБА_5, хоча кошти належали йому особисто і остання нічого не вклала у покупку даної квартири. У подальшому, 14 жовтня 2008 року позивачем було подаровано половину вищезазначеної квартири своїй колишній дружині. Внаслідок того, що цей договір дарування був укладений на підставі удаваних правочинів, на думку позивача, він є недійсним.

На підставі наведеного вище, ОСОБА_4 просив суд визнати удаваними договори дарування від 19 червня 2008 року та 14 липня

2008 року, визнати договір купівлі-продажу від 14 липня 2008 року частково недійсним та визнати недійсним договір дарування він 14 жовтня 2008 року.

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що на час знаходження із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі ними було придбано автомобіль марки «Opel Omega», 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який є спільною сумісною власністю, а тому на її користь підлягає стягненню половина вартості вищевказаного автомобіля. Крім того, ОСОБА_5 сплатила борг за комунальні послуги у квартирі АДРЕСА_3, у розмірі 5 тис. грн та просила стягнути 2 500 грн з ОСОБА_4 на її користь.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. 19 червня 2008 року, реєстр № 2423, удаваним правочином, який приховав договір купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_1.

Визнано договір дарування квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М. 14 липня 2008 року, реєстр

№ 3962, удаваним правочином, який приховав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. 14 липня 2008 року, реєстр № 1241, частково недійсним.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_3, за договором купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. 14 липня 2008 року, реєстр

№ 1241, була придбана за особисті кошти ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини квартири

АДРЕСА_3.

Припинено право власності ОСОБА_5 на Ѕ частини квартири

АДРЕСА_3.

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на автомобіль марки «Opel Omega», 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, що зареєстрований на ім'я ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль марки «Opel Omega», 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_2.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в рахунок вартості Ѕ автомобіля марки «Opel Omega»,

1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, у розмірі 15 412 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 Ѕ витрат зі сплати житлово-комунальних послуг у розмірі 2 500 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визнання договорів дарування квартир недійсними, визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійним, встановлення того, що квартира придбана за особисті кошти, визнання права власності на квартиру, припинення права власності, припинення спільної сумісної власності, визнання права власності на автомобіль, стягнення грошової компенсації скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову про визнання недійсними договорів дарування, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності на квартиру, припинення права власності на квартиру відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 автомобіль марки «Opel Omega», 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, що зареєстрований на ім'я ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право спільної часткової власності (по Ѕ частині) на автомобіль марки «Opel Omega»,

1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, що зареєстрований на ім'я ОСОБА_4

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Київського районного суду

м. Одеси на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Київського районного суду

м. Одеси від 03 квітня 2015 року, на автомобіль марки «Opel Omega»,

1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, що зареєстрований на ім'я ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухваливши в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено, виходив із того, що позивач ОСОБА_4 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір дарування від 19 червня 2008 року носить удаваний характер, оскільки у справі відсутні докази сплати обдаровуваним за прийняття ним майна певної грошової суми та наявності між сторонами інших правовідносин, ніж ті, що існують за договором дарування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання удаваним договору дарування, укладеного 14 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що позивачем пропущено встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, оскільки про те, що оспорюваний правочин носить удаваний характер позивачеві було відомо ще у липні 2008 року, а з позовом до суду він звернувся у лютому 2013 року.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири від 14 липня 2008 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_13, апеляційний суд правильно встановив, що підстави, передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України для задоволенні позову в цій частині, відсутні. Крім того, суду не доведено, що вказаний правочин в наведеній вище частині порушує права позивача, оскільки не надано доказів, що ОСОБА_5 купувала спірну частину квартири за кошти ОСОБА_4, не доведеним також є те, що ОСОБА_4 придбав спірну квартиру за особисті кошти.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема автомобіля марки «Opel Omega», апеляційний суд застосував положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації за частину цього майна та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Такі висновки є правильним та ґрунтуються на вимогах закону.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому в суді касаційної інстанції перегляду не підлягає.

Із матеріалів справи та змісту ухвалених судами рішень не вбачається, що апеляційним судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а рішення апеляційного суду у справі - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.В. Юровська
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана