Справа № 298/408/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Ігнатюка Б.Ю., Леска В.В.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду від 24 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Банк Ренесанс Капітал» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, в якому просила: визнати незаконними дії відповідача по спонуканню сторони до виконання умов договору позадоговірним шляхом; зобов'язати відповідача повернути їй 170 грн., що були зайво сплачені; визнати протиправною та незаконною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на її звернення як громадянина та клієнта; стягнути на її користь з відповідача 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивувала тим, що між нею та відповідачем було укладено договір про споживче кредитування №6 від 09 грудня 2013 року терміном погашення кредиту 1,5 років. Сумарний щомісячний платіж був встановлений в сумі 102,60 грн. Однак, пізніше вона звернулася до представника відповідача з проханням внести зміни в графік погашення кредиту з метою зменшення терміну кредитування і, відповідно, дострокового виконання нею умов договору. Представник банку повідомив її, що це можливо, та розрахував їй щомісячний платіж в розмірі 460 грн., запевнивши її при цьому, що додаткової угоди укладати не потрібно. Позивачка зазначала, що вона здійснила три платежі по 460 грн. на протязі двох місяців та з метою впевнитись у повному виконанні своїх зобов'язань за договором кредитування, звернулася знову до того ж представника банку. Останній запевнив її в тому, що свої фінансові зобов'язання вона виконала повністю і, таким чином, договір вважається виконаним. Однак, 13.02.2015 телефонним дзвінком представник відповідача повідомив, що за нею рахується якась заборгованість по тому ж договору кредитування, за яким, вона вважала, повністю розрахувалася. 18.02.2015 позивачка на адресу банку надіслала заяву щодо перерахування суми заборгованості по кредитному договору. На подальші неодноразові звернення щодо надання відповіді на її звернення їй давалися обіцянки в телефонному режимі про те, що відповідь буде надіслана поштою у найближчий час. А 19.03.2015 вона отримала усну інформацію, що нібито відповідь їй вже надіслана. Позивачка зазначала, що станом на 25.03.2015 офіційної відповіді на звернення їй надано не було. Таким чином, в діях відповідача щодо ненадання їй відповіді на звернення вона вбачає незаконність. Крім того, позивачка зазначала, що, починаючи з 13.02.2015 їй постійно погрожували в телефонному режимі (телефонними дзвінками) представники відповідача та спонукали до виконання умов договору, при цьому не надаючи жодного листа чи іншого документу, де б вказувалась сума боргу перед банком. Також позивачка вважає, що неправомірними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та переживаннях з приводу незаконних дій (бездіяльності) відповідача та його представників, незаконному спонуканню до виконання умов договору, телефонному тероризмі, погрозами розправою. Крім того, позивачка вказувала на те, що шляхом обману та погроз її змусили оплатити 170 грн., які вона вважає зайво сплаченими та такими, що не передбачені умовами договору.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 24 червня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

На таке рішення позивач подала апеляційну скаргу. Вважає, що рішення ухвалено без повного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження неправомірності дій відповідача.

З таким висновком судова колегія погоджується.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про споживче кредитування №6 від 09 грудня 2013 року терміном погашення кредиту 1,5 років. Позивач зазначала, що зверталась до представника Банку з проханням внести зміни в графік погашення кредиту з метою дострокового погашення кредиту, а в подальшому, після здійснення нею платежів у більшому розмірі, той же представник Банку запевнив її в тому, що свої фінансові зобов'язання вона виконала. Проте, відповідно до п.7.3 кредитного договору, яким визначено умови та порядок здійснення дострокового погашення кредиту, позивач повинна була звернутися до Банку з відповідною заявою встановленої форми. Таку заяву позивач до Банку не подавала.

Позивач зазначала, що 13 лютого 2015 року представник Банку в телефонному режимі повідомив її про наявну заборгованість. 17 лютого 2015 року позивач направила на адресу Банку Заяву щодо перерахування заборгованості (а.с.5), яка надійшла на адресу Банку 20.02.2015 (а.с.6).

Листом від 23.02.2015 за вих.№ 05/1020-1 Банк повідомив позивача, що нею не були виконані умови п. 7.3 Кредитного договору, а тому грошові кошти, які сплачувались нею в сумі, більшій ніж визначено Кредитним договором, обліковуються на Рахунку до їх списання Банком з метою погашення строкової заборгованості в терміни, визначені Графіком Платежів (а.с.33-34). Лист було направлено на адресу, яка була вказана ОСОБА_1 у її заяві від 17.02.2015 - АДРЕСА_1.

Згідно листа ТОВ «Франко Пак», яке згідно договору здійснює роботи по розсилці поштових матеріалів ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» (а.с.35-41), компанією «Франко Пак» 27 лютого 2015 року було здійснено друк, пакування та розсилку листів вагою до 20 г. для АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» у кількості 250 листів. Серед них був і лист з вихідним номером 05/1020-1 на адресу: ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (а.с.42).

Позивач заперечує факт отримання такого листа. При цьому судова колегія зазначає, що адреса місця проживання позивачки - АДРЕСА_2.

Таким чином, відповідачем було надіслано позивачу відповідь на її лист на адресу, зазначену у її заяві, а тому судова колегія не вбачає підстав для визнання бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на звернення клієнта.

Як вбачається з поданих позивачем ксерокопій квитанцій № 27 від 17.03.2015 та № 10090425 від 16.02.2015 року, позивачка добровільно сплатила заборгованість за вказаним вище кредитним договором в розмірі 170 грн. 00 коп. (а.с.7).

Жодних належних та допустимих доказів телефонних дзвінків з погрозами на адресу позивачки з боку працівників Банку позивачем надано не було. А відтак, через недоведеність незаконності дій та бездіяльності Банку відсутні підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди з підстав, передбачених Цивільним кодексом України. Крім того, позивач просила відшкодувати моральну шкоду, посилаючись на положення Закону України „Про захист прав споживачів". Проте статтею 4 зазначеного Закону передбачено відшкодування споживачу моральної шкоди, завданої лише внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції).

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що судом правомірно відмовлено у задоволенні позову через його недоведеність. Висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують. Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування - немає. Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 314, 315, 317, 319, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Великоберезнянського районного суду від 24 червня 2015 року -залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді