Апеляційний суд міста Києва
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В.,

Рубан С.М.

при секретарі - Перетятько А.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою виконуючого обов'язки художнього керівника Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київська мала опера» - БілецькогоРуслана Григоровича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київська мала опера» про стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року задоволено позов ОСОБА_4 до КЗ «Театрально-видовищний заклад культури «Київська мала опера» про стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 з КЗ «Театрально-видовищний заклад культури «Київська мала опера» 105 235 грн. 75 коп. заборгованості.

Стягнуто з КЗ «Театрально-видовищний заклад культури «Київська мала опера» в доход держави 243 грн. 60 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі в.о. художнього керівника КЗ «Театрально-видовищний заклад культури «Київська мала опера» Білецький Р.Г. просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає бставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом було порушено вимоги ст. 169 ЦПК України, у зв'язку з чим у відповідач не міг в процесуальному порядку довести легітимність своїх тверджень, заявлених в запереченнях проти позову, та надати відповідні документи. Судом не встановлено правомірність наданого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки він здійснений на підставі розрахунку, підписаного головним інженером ОСОБА_5, який за своїми посадовими обов'язками не мав права видавати працівникам документи про заробітну плату. Зазначає також, що Департамент культури неодноразово звільняв з посади директора КЗ ТВЗК «Київська мала опера» ОСОБА_4, поновлював на роботі на підставі відповідних судових рішень та виплачував заробітну плату за час вимушеного прогулу, заборгованості перед позивачем відповідач не має, що підтверджується його звітом про фінансовий стан.

У судовому засіданні апеляційного суду 01 грудня 2015 року представник відповідача зазначав, що позивач працював та отримував заробітну плату за той період, за який просив її стягнути. Судом було оголошено перерву до 22 грудня 2015 року для надання відповідачем відомостей про отримання позивачем заробітної плати за спірний період та розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте у судове засідання 22 грудня 2015 року представник відповідача не прибув, зазначених відомостей не надав, направив на адресу суду «додаткові обґрунтування до позову», у яких навів зміст п.п. 1, 2, 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, та зазначив, що судом першої інстанції не було досліджено та встановлено середньоденного заробітку ОСОБА_4 та кількість днів вимушеного прогулу.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 наказом начальника Головного управління культури, мистецтв та охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації від 10 лютого 2005 року №33-к був призначений на посаду директора театрально-видовищного закладу культури «Київська мала опера» з 15 лютого 2005 року, що було встановлено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 червня 2014 року. (а.с.10-13).

Наказом Головного управління культури Київської міської державної адміністрації №366-к від 03 серпня 2012 року позивача поновлено на посаді директора комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київська мала опера» з 03 серпня 2012 року.

Тим же наказом позивача було попереджено про наступне вивільнення з посади директора комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київська мала опера» за ст.40-1, 49-2 КЗпП України та запропоновано посаду «сторожа» цього закладу (а.с.4).

Наказом Головного управління культури Київської міської державної адміністрації №475-к від 01 жовтня 2012 року ОСОБА_4 звільнено з посади директора комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київська мала опера» з 03 жовтня 2012 року на підставі ст. ст. 40-1, 49-2 КЗпП України (а.с.5).

Наказом Департаменту культури Київської міської державної адміністрації №327-к від 04 серпня 2014 року позивача поновлено на посаді директора комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київська мала опера» з 03 серпня 2012 року на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 червня 2014 року. (а.с. 6)

Судом встановлено, що в період з 03 серпня 2012 року по 04 серпня 2014 року позивач не працював з вини відповідача та не отримував заробітної плати.

Не було стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу і рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 червня 2014 року, яким було скасовано рішення суду першої інстанції від 29 квітня 2014 року в частині задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за період з 3 жовтня 2012 року по 29 квітня 2014 року) та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог з тих підстав, що середній заробіток судом першої інстанції було стягнуто з Департаменту культури КМДА, а належним відповідачем за цими вимогами є комунальний заклад «Театрально-видовищний заклад культури «Київська мала опера», з яким позивач перебував у трудових відносинах та який не був залучений до участі в справі.

Відповідно до розрахунку, підписаного керівником та бухгалтером відповідача, станом на 07 вересня 2014 року заборгованість останнього перед позивачем за період з 03 серпня 2012 року по 05 серпня 2014 року з урахуванням індексу інфляції складає 67 971,61 грн. (а. с. 8,9).

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що працював у відповідача на посаді директора, неодноразово був звільнений з роботи та поновлювався на роботі судом. Так, 3 жовтня 2012 року він був звільнений, після чого поновлений на роботі рішенням суду від 19 червня 2014 року, яке виконане відповідачем 4 серпня 2014 року шляхом видання наказу про поновлення. З вини відповідача у період з 3 серпня 2012 року по 4 серпня 2014 року позивач не працював, і цей час є вимушеним прогулом, за цей період відповідачем не було сплачено жодної суми грошових коштів. Перед наступним звільненням, яке було 10 жовтня 2014 року, відповідач надав позивачу розрахунок заборгованості за період з 03 серпня 2012 року по 05 серпня 2014 року з урахуванням індексу інфляції, підписаний керівником закладу та бухгалтером, проте заборгованість виплачена не була. Просив ухвалити рішення, яким, з урахуванням збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача заборгованість по середньому заробітку за час вимушеного прогулу з 03 серпня 2012 року по 05 серпня 2014 року з урахуванням індексу інфляції станом на 07 червня 2015 року в сумі 105 235,75 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду, вважає, що він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог ст. 169 ЦПК України справа була розглянута у відсутність представника відповідача за наявності клопотання його про відкладення розгляду справи, що стало перешкодою для відповідача надати докази на обґрунтування заперечень проти позову, судова колегія відхиляє, зважаючи на наступне.

Зазначеною нормою закону встановлено, що суд відкладає розгляд справи у разі першої неявки особи, яка бере участь у справі, оповіщеної у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вона повідомила про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

З матеріалів справи, яка знаходилась у провадженні суду з 16 березня 2015 року, вбачається, що її розгляд призначався судом неодноразово - на 17 квітня, на 13 травня, на 18 червня та на 20 липня 2015 року, у судові засідання представник відповідача на являвся, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом в установленому порядку, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. (а.с. 16, 44).

Заперечень проти позову, доказів на спростування доводів позивача відповідачем на адресу суду направлено не було.

20 липня 2015 року до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю присутності представника відповідача на засіданні, причини неявки у заяві не зазначені. (а.с. 45).

За таких обставин у суду першої інстанції не було підстав для визнання поважними причин неявки представника відповідача у судове засідання та відкладення розгляду справи в порядку, визначеному ст. 169 ЦК України.

Судова колегія вважає необґрунтованими також доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлено правомірність видачі розрахунку заборгованості, оскільки такий розрахунок від імені керівника закладу підписаний ОСОБА_5, який працював у відповідача з 15 жовтня 2007 року по 30 грудня 2014 року на посаді головного інженера та не мав права підписувати працівникам документи по заробітній платі, посаду художнього керівника на підставі відповідних наказів Департаменту культури в період з 30 вересня 2011 року по 15 жовтня 2014 року обіймав ОСОБА_6.

Відповідно до змісту позовної заяви довідка з розрахунком заборгованості (станом на 07 вересня 2014 року) відповідача перед позивачем була видана останньому перед черговим звільненням, яке відбулося 10 жовтня 2014 року. Дана довідка підписана в.о. художнього керівника ОСОБА_5 та бухгалтером ОСОБА_7

Відповідачем не було належним чином доведено - з наданням належних доказів те, що у період, коли ним було видано позивачу зазначений розрахунок, ОСОБА_5 не виконував обов'язки художнього керівника у зв'язку з тимчасовою відсутністю художнього керівника, також не надано доказів на спростування відомостей, що зазначені у розрахунку, який підписаний і бухгалтером закладу, не надано відповідачем і іншого розрахунку заборгованості або даних про отримання позивачем грошових коштів у розмірі, вказаному у розрахунку чи в іншому розмірі за спірний період..

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом не були досліджені обставини щодо виплати заробітку позивачу за час вимушеного прогулу за весь період трудових спорів сторін, які тривали протягом 2009-2014 рр., та зазначає, що відповідно до судових рішень позивачу було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 березня 2009 року по 15 червня 2010 року в сумі 25 097,25 грн., середній заробіток за час невиконання рішення суду від 15 червня 2010 року про поновлення на роботі - 31 583,89 грн., які були виплачені на виконання ухвали суду від 25 січня 2012 року, а також за період з 26 січня 2012 року по 02 серпня 2012 року було стягнуто та сплачено 10 470,36 грн. за невиконання рішення про поновлення на роботі.

Проте, відповідачем вказані виплати середнього заробітку за періоди вимушеного прогулу - до 02 серпня 2012 року які не відносяться до предмету спору в даній справі, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за період з 03 серпня 2012 року по 04 серпня 2014 року, а відповідачем не надано доказів про те, що у період, після видання наказу №366-к від 03 серпня 2012 року про поновлення на роботі на виконання рішення суду від 15 червня 2010 року і до звільнення 03 жовтня 2012 року позивач працював і отримував заробітну плату, а також про те, що йому було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в період зі звільнення з 3 жовтня 2012 року по 4 серпня 2014 року, коли він був поновлений наказом №327-к від 4 серпня 2014 року на підставі рішення суду від 19 червня 2014 року (яким середній заробіток за час вимушеного прогулу стягнутий не був).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у балансі (звіті про фінансовий стан) КЗ ТВЗК «Київська мала опера» відсутня заборгованість по заробітній платі перед позивачем ОСОБА_4, за відсутності належних доказів про нарахування та виплату заробітної плати працівникові, не можуть бути взяті до уваги.

Інших доводів апеляційна скарга відповідача не містить.

З твердженнями відповідача у «додатковому обґрунтуванні» від 22 грудня 2015 року з наведенням змісту п.п. 1, 2, 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки про те, що судом не перевірено та не досліджено наданий позивачем розрахунок, колегія суддів не погоджується, зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати якщо працівник до настання події, у зв'язку з якою проводяться нарахування із середнього заробітку, не мав заробітку, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до обставин справи до видання наказу про поновлення позивача на роботі 03 серпня 2012 року позивач не працював з 21 березня 2009 року, у розрахунку, виданому відповідачем зазначена заборгованість, обрахована виходячи з посадового окладу позивача, розмір якого узгоджується з розміром посадового окладу керівника закладу, що зазначений у штатному розписі відповідача (а.с. 81, 24-27).

Даний розрахунок виданий відповідачем, доказів на спростування наведених в ньому сум заборгованості або іншого розрахунку відповідач не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно визначив розмір заборгованості та стягнув його з відповідача на користь позивача.

З огляду на наведене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу виконуючого обов'язки художнього керівника Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Київська мала опера» - БілецькогоРуслана Григоровича відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: