УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 19 грудня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № ODXRRX12670635 та отримано ОСОБА_3 кредит у розмірі 12 тис. грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 грудня 2008 року.

Відповідачем було порушено умови зазначеного договору щодо належного виконання зобов'язань, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 37 051 грн 20 коп., яку ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 17 240 грн 53 коп., яка складається із: 1 500 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 740 грн 53 коп. - штраф (процентна складова).

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 19 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ODXRRX12670635, який складається із заяви позичальника № ODXRRX12670635 та умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт).

Відповідно до умов договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 12 тис. грн строком на 12 місяців з 19 грудня 2007 року до 19 грудня 2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 30 грн та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2 тис. грн в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, зазначені в заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) строки.

У жовтні 2008 року банк звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення суми боргу 12 775 грн 14 коп. за період з 19 грудня 2007 року до 03 жовтня 2008 року. Сума заборгованості складалася із: заборгованості за кредитом - 9 091 грн 11 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 446 грн 11 коп.; заборгованості за комісією - 180 грн; пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором - 3 057 грн 92 коп.

ОСОБА_3 судовий наказ в повному обсязі не виконала, згідно з розрахунком станом на 30 липня 2010 року заборгованість за договором складає: пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 34 930 грн 76 коп.; штрафи відповідно до п. 6.3 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн (фіксована частина) та 1 740 грн 53 коп. (відсоткова складова).

Суд, ухвалюючи рішення, вважав неспроможними посилання ОСОБА_3 на ту обставину, що відповідно до судового наказу від 11 листопада 2008 року заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_3 стягнута, однак у зв'язку із скрутним матеріальним становищем вона сплатила у 2008 році банку грошові кошти у розмірі 3 300 грн, а у липні 2010 року - 10 тис. грн, оскільки видача судового наказу без повного його виконання відповідачем не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін.

З огляду на викладене суд стягнув з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 17 240 грн 53 коп., яка складається із: 1 500 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 740 грн 53 коп. - штраф (процентна складова).

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається і не заперечується судами попередніх інстанцій, що судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області стягнуто з ОСОБА_3 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом - 9 091 грн 11 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 446 грн 11 коп.; заборгованість за комісією - 180 грн; пеню за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором - 3 057 грн 92 коп., всього 12 775 грн 14 коп.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Наведених у п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснень апеляційний суд в повній мірі не врахував та, встановивши, що судовим наказом з відповідача заборгованість за тілом кредиту була стягнута в повному обсязі, дійшов помилкового висновку про дію кредитних правовідносин в подальшому та наявність у банку права на нарахування відсотків.

Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, яким є й судовий наказ, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

З огляду на наведене висновки судів про наявність підстав для задоволення позову є помилковими.

Вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України банк не заявляв.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, пояснень ОСОБА_3 в достатньому обсязі не перевірив, не визначився із характером спірних правовідносин, не надав їм оцінки та не вирішив, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Т.О. Писана

Г.В. Юровська