Справа № 530/2696/13-ц
Номер провадження 2/530/123/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Должко С.Р., при секретарі Кравченко М.О. розглянувши в судовому засіданні в місті Зіньків Полтавської області справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача, ОСОБА_7 заперечували проти позовних вимог та просили відмовити у задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх представник, ОСОБА_8 також заперечували проти задовлення позовних вимог.

Відповідач, ОСОБА_5, про дату і час розгляду справи, повідомлений належним чином в судове засідання не з»явився.

Третя особа, ОСОБА_6 протии позовних вимог не заперечував.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Заслухавши позивачку, яка підтримала позовні вимоги, відповідачів та їх представників, третю особу та дослідивши наявні матеріали справи, суд знаходить, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні позивачка, ОСОБА_1 пояснила, що маючи намір придбати автомобіль для свого сина, ОСОБА_6, вона 13 липня 2012 року, у ПАТ «ВТБ Банк» отримала кредит у розмірі 25000 грн..

15 липня 2012 року грошові кошти в сумі 22 000 грн. вона у присутності свого сина, ОСОБА_6 та співмешканця, ОСОБА_2, з яким співмешкала на той час, передала ОСОБА_3 за покупку автомобіля НОМЕР_1, про що гр..ОСОБА_4 була складена розписка.

Натомість 23.08.2012 року, гр..ОСОБА_3, діючи від імені власника автомобіля, ОСОБА_5, склав довіреність на ім»я позивачки та її сина ОСОБА_6 на право керування вище вказаним автомобілем, яка була посвідчена нотаріусом. Через кілька днів після даних подій, коли позивачка з ОСОБА_2, поверталися з Сорочинського ярмарку, зламався куплений автомобіль і був відігнаний відповідачем, ОСОБА_2 до його господарства в с.Попівка, вул..Леніна, 55, Зіньківського району, Полтавської області.

На вимоги ОСОБА_1 повернути авто до її господарства ОСОБА_2 не реагував та до теперішнього часу не повернув вказаний автомобіль. Оригінал довіреності на право розпорядження автомобілем та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу також залишилися у відповідача, ОСОБА_9.

З приводу повернення автомобіля в своє користування позивачка, ОСОБА_1 зверталася до Зіньківського РВ УМВС України, де їй було відмовлено у порушенні кримінальної справи.

Потім вона знову співмешкала із ОСОБА_9 до початку січня 2013 року а потім з ним розсталися.

Відповідач, ОСОБА_9 суду пояснив, що з гр..ОСОБА_1 він проживав однією сім»єю без реєстрації шлюбу на протязі двох років. Влітку 2012 року вони з позивачкою вирішили придбати автомобіль для власного користування за кошти, які він накопичив із заробітної плати в ТОВ «Бурат-Агро» та з коштів за оренду земельного паю його власного та земельного паю належного його матері, ОСОБА_10. 15 липня 2012 року на автомобільному ринку в м.Охтирка, Сумської області він домовився з гр..ОСОБА_3 про купівлю автомобіля НОМЕР_2 за 22 000 грн., що і було вчинено цього ж дня по місцю проживання останнього у с.Василівка, Лебединського району, Сумської області. Через нестачу коштів, під час слідування до місця укладення угоди, гр..ОСОБА_9 в ПАТ «ПриватБанк» в м.Зіньків, вул..Леніна, 81, зняв 1500грн. з власної картки. ОСОБА_9 стверджує, що на той час у нього був перелом руки і він носив гіпс, через, що не міг перераховувати кошти, а тому саме гр..ОСОБА_1 передава кошти за куплений автомобіль.

Також ОСОБА_9 додав, що позивачкою, ОСОБА_1, 13.07.2012 року дійсно був отриманий кредит в сумі 22502 грн., але використала вона їх на погашення уже існуючого кредиту в ПАТ «Полтава-Банк» а частину на побудову гаража для автомобіля свого сина, ОСОБА_6, на якому вони власне і їздили на автобазар до м.Охтирка, Сумської області.

ОСОБА_9 підтвердив той факт, що при поверненні з Сорочинського ярмарку, куплений автомобіль зламався і був відігнаний ним до господарства в с.Попівка, вул..Леніна, 55, Зіньківського району, Полтавської області, яке належить йому на праві власності. Після цього вони посварилися з позивачкою і він пішов жити до власного господарства.

Відповідач, ОСОБА_9 суду вказав, що автомобільНОМЕР_1 придбав за свої кошти, а тому він є власником автомобіля, який придбав у ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що дійсно на автомобільному ринку в м.Охтирка, Сумської області, 15 липня 2012 року до нього підійшли ОСОБА_1, ОСОБА_9 та як йому сказали їх син, ОСОБА_6 і домовились про купівлю автомобіля НОМЕР_1 за 22 000 грн. Для чого вони прослідували до с.Василівка, Лебединського району, Сумської області для передачі коштів, оскільки покупцями було вказано, що коштів на оформлення довіреності на даний момент у них на має. Приїхавши на місце гр.. ОСОБА_1 власноручно передала кошти в сумі 22 000 грн. його дружині, ОСОБА_4, а він передав їм свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і вони поїхали. При цьому домовились, що при наявності у покупців коштів вони зв»яжуться з гр..ОСОБА_4 для оформлення довіреності. 23 серпня 2012 року гр.. ОСОБА_3 довіреність була формлена на ОСОБА_1 та її сина, ОСОБА_6, оскільки гр..ОСОБА_2 не приїхав, як пояснила ОСОБА_1 перебував в лікарняному закладі. Разом з даною довіреністю ОСОБА_3 передав позивачці і генеральну довіреність видану власником автомобіля гр.. ОСОБА_5 на його ім»я.

ОСОБА_3 додав, що в один із днів вересня 2012 року до ОСОБА_3. зателефонувала ОСОБА_1 та попрохала дати їй розписку про отримані від неї кошти за автомобіль «FORD ESСORT». 27.09.2012 року гр..ОСОБА_4 як дружина, ОСОБА_3 написала дану розписку та передала ОСОБА_1.

Відповідачка, ОСОБА_4 надала покази аналогічні показам ОСОБА_3.

Ч.1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі (правовий режим яких носять і транспортні засоби). Їх виникнення перехід та припинення підлягають державній реєстрації.

Ч.2 ст.182 ЦК України передбачено, що державна реєстрація таких прав здійснюється відповідним органом. (Відповідно до ч.4 ст.34 Закону України Про дорожній рух таким органом для реєстрації автомобілів є Державтоінспекція).

Отже будь-яка фізична чи юридична особа стає власником транспортного засобу з моменту його реєстрації в підрозділі ДАІ.

Згідно ст. 34 Закону України Про дорожній рухдержавній реєстрації та обліку підлягають транспортні засоби призначені для експлуатації на вуличнодорожній мережі загального користування автомобілів. Державна реєстрація і облік здійснюється органами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, а їх порядок встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, затверджено порядок державної реєстрації (переєрестрації), зняття з обліку атвомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, зміненої в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 1371 від 23.12.2009 року, на момент виникнення спірних правовідносин Постанова кабінету Міністрів України № 1388-98 року Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок.

Як вбачається з п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, цей порядок є обовязковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обовязки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Відповідно до абзацу 1 п.7 Порядку визначено, що власники транспортних засобів та особи, які їх експлуатують на законних підставах, зобовязані їх зереєструвати (перереєструвати) упродовж 10 днів після придбання (одержання).

Відповідно до ст. 34 Закону України Про дорожній рух реєстрація майна, на відміну від реєстрації договору, не має правовстановлюючого значення. З такою реєстрацією законодавець не повязує виникнення у особи права власності.

П. 3 ч.1 ст. 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена й Постановою Кабінету Міністрів України № 1338-98.

Нормою ч.4 ст.334 ЦК України визначено, що право власності у набувача за договором, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації чи нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу.

В матеріалах справи мається рішення Зіньківського районного суду № 16072696/2012 від 5 грудня 2012 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про витребування майна із чужого незаконного володіння, яким гр..ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовних вимог (а.с.42).

Згідно з ст.ст. 5, 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності. За вимогами ст.. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог, заперечень та доказів наданих сторонами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Факт передачі грошових коштів за автомобіль та самого автомобіля сторонами не заперечується.

Відповідно до ч.2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Отримуючи кошти за автомобіль, ОСОБА_4, як дружина ОСОБА_3, діючи до вище вказаної норми закону, склала розписку, де вони поставили свої підписи (а.с.9).

Сторонами не заперечується той факт, що договір купівлі-продажу автомобіля не укладався.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на статтю 1212 ЦК України. Однак, відповідно до цієї ж статті, зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

По-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.

По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

По-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

До відсутності правової підстави відповідно до коментаря статті 1212 ЦК України відноситься також і ситуація, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним або коли закінчився строк дії договору, на підставі якого особа користувалася майном, тощо.

Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів того, що вона є власником автомобіля НОМЕР_1. Також позивач не надав суду доказів, що володіють саме автомобілем НОМЕР_1 та знаходиться він у відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, без належних правових підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 88, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Написано власноручно.

Повний текст написано 07.08.2015 р..

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_13