Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Гвоздика П.О., СитнікО.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», подану представником Жевегою Катериною Валеріївною, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 21 серпня 2010 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання та використання кредитних карток, який складається з правил надання та використання кредитних карт, тарифів, заяви та розписки щодо отримання картки, належним чином заповнених та підписаних клієнтом та банком. Відповідно до умов договору банк надав відповідачу кредитну карту з кредитним лімітом 15 000 грн, тим самим виконавши свої зобов'язання за договором. Використовувати кредитні кошти ОСОБА_5 почав 09 вересня 2010 року, про що свідчить розрахунок суми заборгованості. Відповідно до п.3.11 тарифів, які є додатком та невід'ємною частиною договору, плату за користування кредитним лімітом було встановлено у розмірі 24 % річних. З розписки про отримання картки вбачається, що ОСОБА_5 31 серпня 2010 року отримав картку зі строком дії до 31 серпня 2011 року. Станом на 09 січня 2015 року прострочена заборгованість відповідача перед позивачем становила 13 909 грн. 95 коп. Просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання та використання кредитних карток від 21 серпня 2010 року в сумі 13 909 гривень 95 коп., розірвати договір про надання та використання кредитних карток від 21 серпня 2010 року та стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено, розірвано договір про надання та використання кредитних карток від 21 серпня 2010 року. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за договором про надання та використання кредитних карток від 21 серпня 2010 року у сумі 13 909 грн 95 коп, яка складається з суми простроченої частки кредиту - 6 600,37 грн, заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами - 5 350,97 грн, суми інфляції заборгованості за користування кредитними коштами - 742,33 грн, трьох відсотків річних за несвоєчасну сплату кредиту згідно п. 2 ст. 625 ЦК України - 245,37 грн, суми інфляції заборгованості за несвоєчасну сплату відсотків - 793,44 грн, три відсотки річних за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків - 177,47 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2015 року скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Банк Кредит Дніпро» - Жевега К.В. просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року та залишити в силі заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що дія кредитної картки припинена з 31 серпня 2011 року, оскільки строк кредитної картки визначений договором, а дія договору обмежена строком дії кредитної картки відповідно до п. 10.1 правил надання та використання кредитних карт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судами встановлено, що 31 серпня 2010 року ОСОБА_5 було отримано за його заявою кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту розміром 15 000 грн. на платіжну картку зі сплатою 24 % на рік за користування грошима, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, тобто до 31 серпня 2011 року.

Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника, правил надання та використання кредитних карт ПАТ "Банк Кредит Дніпро" та тарифів.

В матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_5 картки на новий термін.

Оскільки відповідач своєчасно не виконував свої зобов'язання щодо повернення грошей, станом на 09 січня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 13 909 грн. 95 коп.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 в апеляційній скарзі заявив клопотання про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що розгляд справи відбувався без його участі через що у нього не було можливості звернутися до суду першої інстанції з таким клопотанням.

Згідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування строку позовної давності, оскільки розгляд справи в суді першої інстанції проведено у заочному порядку, даних щодо отриманням ОСОБА_5 повідомлення про розгляд справи матеріали справи не містять, крім того в перегляді заочного рішення було відмовлено, що перешкодило останньому скористатись своїм правом на подачу заяви про застосування строку позовної давності суду першої інстанції, колегія апеляційного суду вважає за можливе прийняти до розгляду клопотання апелянта.

У розумінні статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку що перебіг строку позовної давності для звернення до суду у позивача щодо стягнення всієї суми основного боргу розпочався з 31 серпня 2011 року (закінчення строку дії картки) та закінчився 31 серпня 2014 року, однак ПАТ «Банк Кредит Дніпро» звернулось до суду 15 січня 2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), згідно до положення пункту 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статті 266 ЦК України.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року.

Доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», подану представником ЖевегоюКатериною Валеріївною, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 липня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

П.О. Гвоздик

О.М. Ситнік