АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Доповідач Поливач Л.Д.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.
суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.
при секретарі Бугай О.О.
за участю осіб: боржника ОСОБА_1

представника боржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві Ковальчук Т.П., стягувач за виконавчим провадженням ОСОБА_3 , боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_1 , про обмеження боржника у праві виїзду за межі України;

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2
на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 23 грудня 2014 року

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 23.12.2014 року задоволено подання державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві Ковальчук Т.П.. Тимчасово обмежено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.к. НОМЕР_1 ), що проживає у кв. АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань покладених на нього судовим рішенням.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання. Посилається на незаконність постановленої судом ухвали, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає про те, що задовольняючи подання, суд виходив з того, що державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м.Києві доведено, що боржник рішення суду в наданий для добровільного виконання термін не виконав, на вимогу державного виконавця Боржник не з`явився, будь-які спроби зв`язатись з боржником є безуспішними, тому може ухилятись від виконання рішення суду. Проте, усі доводи Державного виконавця є недоведеними та такими, що не відповідають дійсності, а суд в свою чергу безпідставно взяв їх до уваги. Таке мотивування фактів ухилення від виконання рішення суду державного виконавця не відповідає дійсності. Нажаль, Боржником у встановлений строк рішення суду не виконано з огляду на відсутність грошових коштів у останнього, а не тому що Боржник ухиляється від виконання рішення суду.
12.11.2014 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату Боржника. Постанову №2 отримана товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Чайка» де працює Боржник.
28.11.2014 року та 30.12.2014 року головним бухгалтером здійснено відрахування у розмірі 20% від заробітної плати на виконання рішення суду про що свідчать квитанція № та №.
Отже,в матеріалах справи містяться не усі докази, які свідчать про вчинення дій державним виконавцем для примусового виконання рішення суду і жодних доказів які б свідчили про наявність перешкод зі сторони Боржника. Не містить таких доводів і саме подання Державного виконавця. Ні подання Державного виконавця, а ні матеріали виконавчого провадження не свідчать про те, що Боржник ухиляється від виконання рішень суду.

18.02.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Чайка» повідомило Державного виконавця, про те, що у зв`язку зі скрутним становищем підприємства заробітна плата з 2015 року не нараховується і не виплачується.
З 02.09.2015 року Боржник працює на посаді комерційного директора в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Ладамир». В його обов`язки зокрема входять відрядження за кордон для укладення договорів поставки товару.
Станом на сьогоднішній день це є єдиний дохід Боржника, а у випадку обмеження виїзду за межі України він буде звільнений з займаної посади оскільки не зможе виконувати свої основні обов`язки, а саме укладати міжнародні контракти.
Також наголошує, що до обмеження виїзду за кордон Боржник мав можливість здійснити виїзд за кордон з метою ухилення від виконання рішення суду, але не здійснив цього, так як не ухиляється від виконання зобов`язань, а навпаки має намір їх виконувати.

В суді апеляційної інстанції боржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Державний виконавець Відділу ДВС Оболонського РУЮ у м.Києві Ковальчук Т.П., стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог закону. Причини неявки вони суду не повідомили, колегія суддів розцінила їх як неповажні та дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Відділі ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-756/633/14, виданого 13.08.2014 р. Оболонським районним судом м.Києва на підставі рішення суду від 15.05.2014 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 139 681,64 грн.
15.08.2014р. державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №44410032.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вказаного подання, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Частиною 1 ст.14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Примусове виконання рішення в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у вказаному Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 11 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вказаного Законом.

Повноваження державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження передбачені ч. 3 ст. 11 Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктом 18 ч.3 даної статті цього Закону встановлено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи). - до виконання зобов`язань, тощо (п. 5 ч. 2 ст. 6 цього Закону).

Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Таким чином, наявність у особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень суду» від 24 березня 2008 року №261/08 визнано за необхідне вжиття заходів, спрямованих на посилення забезпечення захисту конституційних прав і свобод людини щодо належного виконання рішень судів, підвищення ефективності їх виконання.

Одним із таких засобів може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливе на підставі рішення за поданням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Обмеження боржникау праві виїзду за межі України дійсно є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення, але саме така виключна міра і є реальним засобом виконання рішення суду.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що він не ухилявся від виконання рішення суду, колегія суддів бере до уваги наступне.

Так, рішення Оболонського районного суду м. Києв від 15.05.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики набрало законної сили 17.06.2014 року. Станом на дату постановлення судом першої інстанції ухвали про обмеження боржника у праві виїзду за межі України, боржником було сплачено тільки незначну суму стягнутої з нього суми боргу, а саме у листопаді 2014 року 281,54 грн. та у грудні 2014 року 563, 08 грн., а всього сплачено боржником сплачено 844, 62 грн. Вказана сума була відрахована з його заробітної плати в порядку виконання рішення суду.

Таким чином, знаючи про свої зобов`язання перед ОСОБА_3 щодо виконання рішення суду та працюючи в ТОВ «Торговий дім «Чайка» Мудрак Ю.М. добровільно не сплатив жодної копійки в рахунок погашення заборгованості перед ОСОБА_3 . Це свідчить про те, що боржник реально ухиляється від виконання рішення суду. Його доводи про те, що частину боргу він сплатив, що ТОВ «Торговий дім «Чайка» опинилось у складному матеріальному становищі колегія суддів розцінює як бажання боржника уникнути відповідальності у вигляді його обмеження у праві виїзду за кордон. Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили 17.06.2014 року, мав реальну можливість сплачувати ОСОБА_3 навіть незначні суми в рахунок погашення заборгованості, але він цього не зробив поки державний виконавець не звернув стягнення на його заробітну плату.

Крім того, ОСОБА_1 не надав суду будь яких доказів того, що його робота пов`язана з відрядженнями за кордон.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доведеністю факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань за рішенням суду. Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо задоволення подання державного виконавця, з метою захисту прав стягувача ОСОБА_3 .

Відсутність у боржника грошових коштів у розмірі, визначеному судом, свідчить і про відсутність у нього матеріальної можливості виїхати за межі України, а тому таким обмеженням (до виконання рішення суду) суд не порушив прав і охоронюваних законом інтересів боржника за виконавчим провадженням ОСОБА_1 .

Отже, твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість постановленої судом ухвали, порушення судом норм матеріального і процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Ухвалу судом першої інстанції було постановлено з додержанням вимог закону. Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: