Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: фізична особа-підприємець ОСОБА_6, фізична особа-підприємець ОСОБА_7, про поділ спільно набутого майна, визнання договору дарування удаваним правочином та за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на 2/3 частини транспортних засобів та грошових коштів, за касаційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 12 червня 2010 року удаваним правочином, визнати зазначене жиле приміщення об'єктом права спільної сумісної власності, поділити у рівних частках спільне майно подружжя, загальна вартість якого становить 4 783 500,80 грн; виділити їй житловий будинок, земельні ділянки площею 510 кв. м та 394 кв. м та майно домашнього вжитку вартістю 30 900 грн; визнати за нею право власності на грошові кошти ОСОБА_4 на депозитних вкладах у публічному акціонерному товаристві «Дельта банк» (далі - ПАТ «Дельта банк) в сумі 12 000 доларів США, відсотки за вкладом 828,50 доларів США, 208,60 доларів США на депозитному рахунку, вклад з відсотками 64 820,11 грн на депозитному рахунку, 4 967,37 доларів США на депозитному рахунку публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», решту суми 453 007,47 грн зняти з поточних рахунків відповідача.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 08 грудня 1979 року до 30 липня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 За цей час ними було придбано нерухоме майно, зокрема: жилий будинок по АДРЕСА_2 вартістю 1 005 974 грн; земельна ділянка по АДРЕСА_3 площею 510 кв. м, вартістю 367 200 грн; земельна ділянка по АДРЕСА_3 площею 304 кв. м вартістю 283 680 грн; 33% нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 вартістю 272 447 грн; квартира АДРЕСА_1 вартістю 70 000 доларів США; автомобілі марки BMW Х3, д.р.н НОМЕР_1; RENAULT MAGNUM 440 силовий тягач-Е, д.р.н. НОМЕР_2; MAN 18224 фургон ізотермічний, д.р.н. НОМЕР_3; FRUEHAUR SRЕM 34С1, д.р.н. НОМЕР_4; ЗИЛ 404801, д.р.н. НОМЕР_5; вантажний причеп ПМЗ 81011; виробниче устаткування - комплекс по виробництву круп і комбікорму вартістю 180 000 грн; майно домашнього вжитку вартістю 32 500 грн та грошові кошти на банківських рахунках на суму 967 546,89 грн, частина з яких відповідачем витрачено без її згоди не на потреби сім'ї.

Крім того, відповідач є учасником товариства з обмеженою відповідальністю «ТАДЕНА» зі статутним фондом 39 000 грн, його внесок становить 33% від вказаної суми. Вважає, що вона має право на Ѕ частину цього внеску в розмірі 6 435 грн, 16,5% від отриманого прибутку товариства, а також на 1/4 частину доходів відповідача від підприємницької діяльності у 2013 році.

Також зазначала, що договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 12 червня 2010 року, був удаваним правочином, який укладений для приховання договору купівлі-продажу з метою уникнення поділу спільного майна.

Треті особи з самостійними вимогами - фізична особа-підприємець ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6) та фізична особа-підприємець ОСОБА_7 (далі - ФОП ОСОБА_7.) звернулись до суду з позовом, у якому просили визнати за ними право власності на 2/3 частини вказаних вище транспортних засобів та грошових коштів. Свої вимоги обґрунтовували тим, що здійснюючи спільну підприємницьку діяльність з ОСОБА_4 на підставі договору про спільну діяльність від 11 квітня 2006 року, зареєстрували за останнім на праві власності спірні вантажні автомобілі та причіп. Посилались на те, що ця техніка не є спільним майном подружжя, а є спільним майном підприємців, так як придбавалась та використовується для спільної підприємницької діяльності. Окрім зазначеного, їх спільним з відповідачем майном є також кошти на рахунках останнього у банківських установах.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 вартістю 1 005 974 грн та 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 510 кв. м, вартістю 367 200 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 вартістю 1 005 974 грн та Ѕ частину земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 510 кв. м та вартістю 367 200 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на майно домашнього вжитку загальною вартістю 30 900 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль BMW Х3, д.н.з. НОМЕР_6 вартістю 473 851,88 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобілі RENAULT MAGNUM 440 силовий тягач-Е (2000), д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 110 618,18 грн; MAN 18.224 фургон ізотермічний (1999), д.н.з. НОМЕР_7, вартістю 142 191,62 грн; FRUEHAUF SREM 34С1 (1992), д.н.з. НОМЕР_4, вартістю 65624.60 грн; ЗИЛ 494801 (1990), д.н.з. НОМЕР_5, вартістю 24 420 грн; причеп ПМЗ 81011 (1993) вартістю 3 500 грн, всього на суму 346 354,40 грн.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_4 вартістю 272 447 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності вклад в сумі 12 000 дол. США на депозитному рахунку № НОМЕР_8 у ПАТ «Дельтабанк», відкритий на ім'я ОСОБА_4, та суму нарахованих відсотків 828,50 дол. США згідно з депозитним договором № 3726 від 20 лютого 2013 року, всього на суму 12 828,50 дол. США, що еквівалентно 119 176,76 грн.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на вклад в сумі 55 000 грн на депозитному рахунку № НОМЕР_9, відкритому у ПАТ «Дельтабанк» на ім'я ОСОБА_4 та суму нарахованих відсотків згідно з депозитним договором № 3641 від 20 лютого 2013 року, всього на суму 64 820,11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в сумі 204 574,83 грн, судові витрати в сумі 4 030,40 грн, всього стягнуто 208 605,23 грн.

У решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Позов ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 12 червня 2012 року, та включено її до спільного майна подружжя при його поділі.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на АДРЕСА_1 в рівних частинах по Ѕ частині за кожним,

Змінено розмір грошової компенсації, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 з 204 574, 83 грн на 181 306,44 грн та з урахуванням судових витрат стягнуто 185 420,84 грн.

У решті судове рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року касаційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилено, рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 03 червня 2015 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, виходив з того, що воно є їх спільною сумісною власністю і підлягає поділу в рівних частках за правилами глави 8 СК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 удаваним правочином та ухвалюючи в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, апеляційний суд дійшов висновку про те, що укладений договір дарування був удаваним і мав на меті приховати справжній договір купівлі-продажу спірного жилого приміщення.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 08 грудня 1979 року зареєстрували шлюб, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2013 року розірвано. Відповідно до цього рішення суду шлюбні стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинились у березні 2013 року.

Під час перебування у шлюбі вони придбали (набули): житловий будинок і земельну ділянку площею 394 кв. м по АДРЕСА_2; земельну ділянку площею 510 кв. м по АДРЕСА_2; 33 % нежитлового приміщення, що розташоване по АДРЕСА_4; квартиру АДРЕСА_1; автомобіль ВМW Х3, вантажні транспортні засоби: RЕNАULТ МАGNUМ 440 силовий тягач-Е, МАN 18.224 фургон ізотермічний, ЗИЛ 494801, напівпричіп-рефрижератор-Е FRUEHAUF SREM 34С1, вантажний причіп ПМЗ 81011; майно домашнього вжитку та кошти на розрахункових рахунках у банках.

Спірний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 510 кв. м. Земельна ділянка площею 394 кв. м не була придбана за рахунок спільних коштів подружжя, а була набута відповідачем у порядку приватизації за рішенням Черкаської міської ради від 09 липня 2010 року відповідно до державного акта на право власності на землю від 15 листопада 2010 року.

Квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4. прийняв у власність відповідно до договору дарування, укладеного 12 червня 2012 року між ним та ОСОБА_5

З 25 липня 1995 року відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, яка здійснює підприємницьку діяльність, розмір доходів від якої за 2013 рік склав 126 000 грн.

Відповідач також є учасником ТОВ «ТАДЕНА», зареєстрованого 02 жовтня 2006 року з розміром статутного капіталу 39 000 грн, вклад ОСОБА_4 складав 33 %, розмір доходів ТОВ «ТАДЕНА» за 2013 рік складав 39 000 грн 74 коп.

Судами також установлено, що спірні вантажні транспортні засоби зареєстровано на праві власності за відповідачем. Належні докази придбання цих автомобілів за рахунок спільних коштів з третіми особами, зокрема, документальні підтвердження внесення третіми особами власних коштів на банківські рахунки відповідача, у матеріалах справи відсутні, тому ці транспортні засоби суд правомірно відніс до об'єктів спільної власності подружжя.

Відповідач на підставі договору оренди від 05 квітня 2007 року використовує для підприємницької діяльності виробниче обладнання вартістю 180 000 грн, яке належить відповідно до змісту договору оренди в рівних частках ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_6 Це майно придбане за оборотні кошти на рахунках ФОП ОСОБА_4 для розрахунків при здійсненні підприємницької діяльності.

Спірне нежитлове приміщення за договором купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року придбане фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 спільно з третіми особами ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у рівних частках. У подальшому, під час перебування у шлюбі, відповідачем за рахунок спільних коштів подружжя здійснено перебудову та прибудову частини нежитлового приміщення і на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2010 року 1/3 частина зазначеного нежитлового приміщення набута у власність відповідачем.

Кошти на поточних рахунках фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, відкритих у ПАТ «А-Банк» та АТ «Ощадбанк» є оборотними та такими, що набуті від підприємницької діяльності, використовуються для розрахунків при її здійсненні та не є спільними коштами подружжя.

Грошові кошти на рахунках фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в публічних акціонерних товариствах «Укргазбанк», «Дельта Банк» і «Банк «Хрещатик», внесені в період шлюбних відносин з ОСОБА_3 за рахунок спільних коштів, суд правильно відніс до спільного майна подружжя.

Вклади за укладеними 04 вересня 2013 року між відповідачем і ПАТ «А-Банк» договорами на суму 14 000 доларів США зроблені відповідачем після припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства з позивачкою, тому суд не відніс їх до спільного майна подружжя.

Крім того, судами установлено, що витребувані судом відомості про рух коштів на рахунку відповідача та пояснення ОСОБА_4 в судовому засіданні підтверджують, що останнім з власної платіжної банківської картки ПАТ «А-Банк» у період шлюбних стосунків з ОСОБА_3 були перераховані кошти на загальну суму 20 177 грн 20 коп. на кредитний позичковий рахунок співмешканки ОСОБА_9 для погашення кредиту. У зв'язку з доведеністю факту витрачання спільних коштів не на потреби сім'ї без згоди дружини частину вказаних коштів суд компенсував на користь позивачки.

Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є:

1) час набуття такого майна,

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття),

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою.

У зв'язку з викладеним грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об'єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

Тому сам по собі факт придбання у період шлюбу спірного майна приватним підприємцем для його використання у своїй підприємницькій діяльності не може бути підставою для визнання такого майна об'єктом права особистої приватної власності одного з подружжя.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Апеляційний суд на зазначені вимоги закону увагу не звернув, у порушення ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 <nau://ukr/1618-15|st214> ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> обставини справи встановив неповно, не звернув уваги на походження та джерела коштів, які були внесені у статутний капітал ТОВ «ТАДЕНА»; не врахував, що згідно з поясненнями ОСОБА_3 внесок у статутний капітал ТОВ «ТАДЕНА» зроблено ОСОБА_4 зі спільних коштів подружжя та не перевірив цих доводів належним чином, у зв'язку з чим був позбавлений можливості правильно застосувати до спірних правовідносин у вказаній частині статтю 60 СК України.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін