Провадження № 2/344/4366/15
У Х В А Л А

21 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Домбровська Г.В., розглянувши клопотання Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 17 333,83 доларів США.

Разом із поданням позовної заяви 21 серпня 2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2; обмежити право виїзду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за межі України шляхом тимчасової відмови їм у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше.

Згідно з частиною 1 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (частина 3 статті 151 ЦПК України).

Статтею 152 ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом.

Так, позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим

особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову Суд розуміє вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення цивільної справи, визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Проаналізувавши обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, та вимоги чинного законодавства України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року «Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків».

Як вбачається зі змісту позовних вимог, Позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за договором кредиту в сумі 17 333,83 доларів США.

В заяві про забезпечення позову заявник просить накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2; обмежити право виїзду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за межі України шляхом тимчасової відмови їм у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше.

Підставами для необхідності вжиття заходів забезпечення позову ПАТ «ВіЕс Банк» зазначено навмисне невиконання відповідачами зобовязань за кредитним договором, ухилення від виконання обовязків за кредитним договором, не реагування на повідомлення банку, наявність наміру відчужити заставлене майно та покинути територію України.

В той же час, доказів на підтвердження вищезазначених обставин, зокрема, наміру відповідачів відчужити заставлене майно та покинути територію України, заявником не надано.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що належним чином оформлених документів, які б свідчили про отримання Відповідачем 1 коштів за кредитним договором суду при поданні позовної заяви не надано. До позовної заяви Позивачем додано лише розрахунок заборгованості станом на 13 серпня 2015 року, копії кредитного договору, договору поруки, листів-вимог про виконання зобовязань, які не можуть вважатися належними доказом факту видачі та отримання Відповідачем 1 суми кредиту за договором.

Крім того, в заяві про забезпечення позову Позивачем не наведено обґрунтованих та обєктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно відповідачів, як і не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, вимога заяви про забезпечення позову про накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно відповідачів не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про встановлення тимчасового обмеження відповідачам у праві виїзду за межі України, Суд звертає увагу на наступне.

Згідно з пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 «заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з частиною першою статті 151 ЦПК суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 152 ЦПК), оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Враховуючи вищевикладене, вимога про встановлення тимчасового обмеження відповідачам у праві виїзду за межі України, не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про те, що в заяві про забезпечення позову заявником не наведено обґрунтованих та обєктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2; обмеження права виїзду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за межі України шляхом тимчасової відмови їм у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше, як і не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі від 12 липня 2011 року, «Рішеннями Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, від 28 квітня 2010 року № 12-рп/2010, від 8 липня 2010 року № 18-рп/2010 дано офіційне тлумачення пунктів 2, 12, 18 частини 1 статті 293 ЦПК України. Відповідно до розяснень, наданих Конституційним Судом України, положення вказаних пунктів ЦПК України необхідно розуміти як такі, що передбачають право оскаржувати окремо від рішення суду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: як про забезпечення позову і щодо скасування забезпечення позову, так і про відмову в забезпеченні позову та скасуванні забезпечення позову; як про розяснення рішення, так і про відмову в розясненні рішення; як про видачу дубліката виконавчого листа, так і про відмову в його видачі. До прийняття відповідної постанови пленуму ВССУ інформуємо про необхідність обовязкового виконання рішень Конституційного Суду України (стаття 69 Закону України «Про Конституційний Суд України»)».

Зважаючи на вищевикладене, керуючись статтями 151-153 ЦПК України, Суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Домбровська Г.В.