Справа № 202/7887/15-ц
Провадження № 2/0202/4798/2015
09 жовтня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретарі - Овечко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа Управління-служба у справах дітей Індустріального району у місті Дніпропетровську про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька, -
В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа Управління-служба у справах дітей Індустріального району у місті Дніпропетровську, у якій позивач просить:
- надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд за державний кордон України для відпочинку та(чи) навчання протягом 90 календарних днів кожного календарного року у будь-які країни світу до досягнення 16-ти років, без письмової згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, чи інших осіб, уповноважених матірю дитини або самостійно;
- надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на оформлення проїзного документа, необхідного для виїзду за кордон її неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, без письмової згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що дитина постійно проживає з нею, фактичним вихованням та всебічним розвитком сина займається позивач, яка намагається неодноразово забезпечити відпочинок та тимчасове навчання ОСОБА_2 поза межами України, проте, відповідач безпідставно та невмотивовано відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток сина не надає, з ОСОБА_2 не спілкується.
Позивач в судове засідання не зявилась, заявивши при поданні позовної заяви клопотання про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України.
Розглянувши подані документи і матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 323 (Свідоцтво про шлюб від 28 квітня 2007 року, серія 1-КИ №067391) шлюбі з ОСОБА_3 з 28 квітня 2007 року.
Позивачем було отримано Свідоцтво про розірвання шлюбу від 12 червня 2009 року, серія 1-КИ № 121580, на підтвердження факту розірвання шлюбу з ОСОБА_3. Факт розірвання шлюбу зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 102.
Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження від 20 листопада 2007 року, серія 1- КИ № 148640).
Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, син ОСОБА_2 залишився проживати з матірю, а відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток не надає, з сином не спілкується.
Відповідно до рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року справа № 203/8603/13-ц, з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість по аліментам на утримання дитини ОСОБА_2 за період з 02 листопада 2011 року по 01 листопада 2013 року у сумі 28 879,31 грн., на утримання ОСОБА_1 2 579,09 грн., та за прострочення сплати аліментів на дитину на користь позивача пеню в сумі 35 000,00 грн.
У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Так, абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно абз.абз. 1-2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Зі змісту пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, та наявність підстав для їх задоволення, оскільки відповідач необґрунтовано ухиляється від сумлінного виконання своїх батьківських обовязків та безпідставно перешкоджає у наданні добровільного дозволу на виїзд неповнолітнього сина за кордон України для відпочинку та тимчасового навчання.
Виходячи із принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, суд погоджується з вимогами позивача щодо визначення часового проміжку перебування дитини в іноземній державі як 90 днів протягом кожного календарного року до досягнення дитиною 16-ти років, оскільки дана вимога не суперечить ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII та пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5-8, 10, 58-62, 88, 212, 214, 215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа Управління-служба у справах дітей Індустріального району у місті Дніпропетровську про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька задовольнити.
ОСОБА_4 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд за державний кордон України для відпочинку та(чи) навчання протягом 90 календарних днів кожного календарного року у будь-які країни світу до досягнення 16-ти років, без письмової згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, чи інших осіб, уповноважених матірю дитини, або самостійно.
ОСОБА_4 Ігорівні, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на оформлення проїзного документа, необхідного для виїзду за кордон її неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, без письмової згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя В.П. Мороз