Провадження № 22-ц/779/2007/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Малєєв А.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого - Малєєва А.Ю.,

суддів: Васильковського В.М., Девляшевського В.А.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 червня 2015 року по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 червня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено: стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором 235508 CRED від 25.06.2008 в сумі 36152,79 грн, а також по 176,56 грн судового збору.

ОСОБА_2 оскаржив указане рішення в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно не відповідає нормам матеріального та процесуального права, в повному обсязі не з'ясовано обставини, що мають значення для справи. Зі слів апелянта, термін позовної давності згідно п.5.7. Кредитного договору встановлюється тривалістю 5 років. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за Кредитним договором № 235508 CRED від 24.06.2008 в листопаді 2014 року, відтак, на думку ОСОБА_2, суд першої інстанції стягнув з нього та ОСОБА_3 прострочену заборгованість. Апелянт зазначає, що судом не враховано приписи п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 «Про захист прав споживача», який вказує, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Також ОСОБА_2 вказав, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами, починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем, що вказано в правовій позиції Верховного Суду України від 6 листопада 2013 у справі № 2-116цс13.

Просить дослідити розрахунок по фактичному залишку суми кредиту, розрахунок по відсотках та штрафних санкціях, рух коштів по сплаті кредитних коштів, додаток № 1 до Кредитного договору № 235508 CRED від 24.06.2008, врахувати подану заяву про застосування строку позовної давності та постановити рішення, яким рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 червня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Вказав, що заборгованість нарахована невірно, а позовна давність спливла. Не було ніякого переривання строку.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила її відхилити з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказала, що відповідачем ОСОБА_2 після закінчення строку дії договору і до моменту звернення до суду було двічі погашено заборгованість. Це свідчить про визнання боргу і перервало перебіг позовної давності. В судовому засіданні суду першої інстанції дана обставина не була спростована, фактично визнавалась. Зазначила, що не має можливості надати документи про те, яким чином здійснювались платежі - кошти з рахунку ОСОБА_2 надійшли на рахунок погашення заборгованості за його кредитом перед банком.

Заслухавши апелянта, його представника, представника позивача, дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити з наступних мотивів.

Згідно матеріалів справи, 25.06.2008 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 235508 CRED , відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 15000 грн терміном до 15.06.2009 та з платою 32% річних за користування кредитом (а.с. 11-14).

Відповідно до копії Додатку № 1 до Кредитного договору від 25.06.2008 встановлений графік погашення кредиту і відсотки (а.с. 15).

Копією Заяви відповідача від 25.06.2008 підтверджується зарахування на його картрахунок наданих кредитних коштів у сумі 15000 грн (а.с. 18).

Для забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань, передбачених Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки від 25.06.2008. Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом та інших платежів (а.с. 19).

Згідно копії Повідомлення позивача № 30.1.0.0/2 - 775 від 30.07.2014 відповідачів повідомлено про розмір заборгованості ОСОБА_2 перед Банком за Кредитним договором (а.с. 8-9). Що також підтверджується копією Реєстру № 3410 поштових відправлень (а.с. 10).

Відповідно до копії Розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 235508 CRED заборгованість відповідача ОСОБА_2 станом на 21.09.2014 становить 36152,79 грн, з яких: 7275,97 грн - заборгованість за кредитом; 26917,17 - заборгованість за процентами; 1959,65 - заборгованість по судовим штрафам (а.с. 7).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, враховуючи приписи п. 4 ст. 559, п. 1 ст. 1054, п.1 ст. 629, п.1 ст. 554 та п. 1 ст. 526 ЦК України та умови Кредитного договору і Договору поруки, обґрунтовано виходив з того, що у даному випадку між позивачем і відповідачами існує обов'язок погасити заборгованість за кредитним договором, розмір заборгованості підтверджено належними документами, а позовна давність не спливла, оскільки її перебіг було перервано вчиненням відповідачем дії, що свідчить про визнання боргу (ст. 264 ЦК України).

У підтвердження позовних вимог, згідно з приписами ст.ст. 57 - 60 ЦПК України, позивач представив належним чином завірені копії усіх документів за кредитом і розрахунок заборгованості з зазначенням платежів у її погашення. Відповідач доказів в обґрунтування своїх тверджень та заперечень не надав.

Тому у суду першої інстанції були всі підстави для висновку про задоволення позову у заявлених розмірах. Заперечення апелянта про те, що відповідач не вчиняв жодних дій по визнанню боргу, а платежі, які ніби перервали перебіг позовної давності, було здійснено банком самостійно і без відома позивача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки у договорі строк позовної давності визначено в 5 років, сам ОСОБА_2 в п.2.3.3. Договору дав доручення банку на вчинення таких дій для погашення заборгованості, а його твердження, що кошти ним не сплачувались і погашення заборгованості відбулось поза його волею, є лиш припущенням, не забезпеченим доказами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський