Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання та повернення нерухомого майна за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 7 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона є особою похилою віку, близьких родичів не має, потребує сторонньої допомоги. 2 березня 2012 року вона уклала з відповідачем договір довічного утримання, за умовами якого вона передала відповідачу належну їй квартиру АДРЕСА_1. Однак після реєстрації права власності на своє ім'я відповідач перестав виконувати зобов'язання за вказаним договором, утримання та догляду не надавав.

Позивачка просила, з урахуванням уточнених вимог, розірвати договір довічного утримання від 2 березня 2012 року та повернути їй у власність вказану квартиру.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 7 жовтня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено. Розірвано договір про довічне утримання від 2 березня 2012 року. Повернуто у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позов, суди, вірно застосувавши положення ст. ст. 744, 755 ЦК України, на підставі доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що відповідач порушив умови договору довічного утримання, не надавав відчужувачу, позивачці, утримання та догляду, передбачені договором. Відповідач не довів відсутність своєї вини у невиконанні умов договору та не довів виконання умов договору належними та допустимим доказами, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують і в основному зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 7 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д.Луспеник

В.А.Черненко