У х в а л а

21 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 2 березня 2015 року скаргу ОСОБА_4 задоволено частково: визнано незаконними дії державного виконавця щодо направлення листа-пропозиції від 13 жовтня 2014 року за № 5410 про залишення стягувачем за собою майна боржника, скасовано постанову про передачу майна стягувачу від 8 грудня 2014 року. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2015 року ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 2 березня 2015 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2015 року залишено без змін.

9 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 47, пункту 8 статті 54, статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», частини першої статті 49 Закону України «Про іпотеку», пункту 8.4 статті 8 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року за № 42/5.

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 лютого 2013 року і 4 листопада 2015 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 9 вересня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, залишаючи без змін ухвалу суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про правомірність дій державного виконавця щодо передачі майна боржника стягувачу, оскільки стягувач в установлений державним виконавцем строк заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно відповідно до вимог статті 62 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим у судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- у рішенні від 6 лютого 2013 року касаційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо припинення іпотеки, виходив з того, що за змістом статті 49 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право, а не зобов'язаний, придбати предмет іпотеки шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна, якщо прилюдні торги (призначені вдруге) визнано такими, що не відбулися, а якщо він таким правом не скористався, іпотека може бути припиненою за рішенням суду;

- в ухвалі від 4 листопада 2015 року касаційний суд, передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, указав на необхідність повного з'ясування усіх обставин справи та відповідно наявності правових підстав залишити нереалізоване на прилюдних торгах майно за стягувачем.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за скаргою ОСОБА_4 на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 24 червня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко