АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права на володіння, користування та розпорядження квартирою шляхом виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_8

за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України», поданою представником ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05 жовтня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року до суду звернулось Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7 про визнання недійсної реєстрації місця проживання, розірвання договору найму, виселення без надання іншого жилого приміщення, стягнення неустойки.

У грудні 2013 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд усунути перешкоди у здійсненні позивачем права на володіння, користування та розпорядження квартирою шляхом виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення та стягнути неустойку у сумі 34 000 грн.

У березні 2015 року позивач звернувся із заявою про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог, а саме просив усунути перешкоди у здійсненні позивачем права на володіння користування та розпорядження квартирою шляхом виселення відповідачів з квартири, яка є власністю позивача, без надання іншого жилого приміщення.

Позивач зазначав, що є доведеним визнання обома сторонами факту вселення відповідачів у спірну квартиру та їх реєстрації за згодою колишнього власника квартири ОСОБА_10, що також підтверджено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2013 року, за позовом відповідачки до ПП «Сільські вісті» про стягнення

безпідставно отриманих останнім коштів. Оскільки згода попереднього власника на вселення, реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 по суті є дозволом власника на тимчасове безоплатне проживання у спірній квартирі, відповідачі згідно із ст.98 ЖК України є тимчасовими жильцями, які не є членами сім'ї ОСОБА_10

Після смерті ОСОБА_10 позивачем укладено з ОСОБА_3 договір найму 10.04.2012 року строком на 3 місяці, який у односторонньому порядку продовжений відповідачем, незважаючи на те, що Наймач із сім'єю був зареєстрований у цьому приміщенні без згоди позивача, про що останній дізнався у березні 2012 року.

Підписання 10.04.2012 року Акту приймання-передачі квартири до Договору найму призвело до зміни статусу відповідачів, а саме ОСОБА_3, замість тимчасового мешканця стала наймачем, а інші члени її сім'ї особами, що проживають разом з наймачем.

В судовому засіданні представник позивача підтримувала позовні вимоги. Відповідач ОСОБА_3 та її представник не визнавали позов, посилаючись на те, що сім'я ОСОБА_3 з 2006 року постійно проживає в спірній квартирі, зареєстрована в ній та має право користування нею.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.10.2015 року позов Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України»задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні Приватним підприємством «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» права на володіння, користування і розпорядженні квартирою АДРЕСА_1, шляхомвиселення ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 без надання іншого жилого приміщення. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» суму сплаченого судового збору в сумі 551 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦПК Україна надано відстрочку виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.10.2015 року про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення до 01 квітня 2016 року.

ПП «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» не погодилось з рішенням суду, в частині надання відстрочки виконання рішення суду про виселення відповідачів з квартири. Позивач просить змінити рішення суду, виключивши в резолютивній частині рішення надання судом відстрочки його виконання до 01 квітня 2016 року. В іншій частин, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року, залишити без змін. Посилається на порушення судом норм процесуального права, в частині надання судом відстрочки виконання рішення суду до 01 квітня 2016 року.

Апелянт зазначає, що відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Вважає, що настання холодів не є тією об'єктивною обставиною, що ускладнює або робить неможливим виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва про виселення ОСОБА_3 та повнолітніх членів її сім'ї з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та відповідно не може бути підставою для відстрочки виконання рішення, ухваленого по даній справі.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, невірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, що склалися між Позивачем та Відповідачами. Так, правова позиція позивача та суду першої інстанції заснована на невірному застосуванню норм матеріального права, а саме ст.98 ЖК УРСР, що потягло за собою подальший невірний аналіз правовідносин, що склалися між Позивачем та Відповідачами. Виселення відповідачів з квартири може відбуватись виключно на підставах передбачених законом, а саме ЖК УРСР. При цьому слід зважувати на те, що фактичні відносини користування квартирою виникли у ОСОБА_3 та інших відповідачів задовго до укладення формального договору найму квартири. Позивачем в суді не було доведено наявності підстав, передбачених ст.168 ЖК УРСР, чи ст.825 ЦК України. Необхідність проживання в даній квартирі самого власника чи членів його сім'ї не може бути прийнята до уваги, так як власник є юридичною особою, а житлові приміщення можуть використовуватись виключно для проживання в них фізичних осіб.

Таким чином, виселення Відповідачів з підстав, не передбачених чинним законодавством України, та застосування до спірних правовідносин норм, що не підлягають застосуванню, є невиправданим втручанням з боку суду у право Відповідачів на повагу до приватного життя та житла. При цьому ОСОБА_3звертає увагу суду на те, що як наголошували Відповідачі, вони не мають іншого житла, а житло на території Російської Федерації, яким володіла ОСОБА_3 були продані в зв'язку із переїздом до м.Києва та вселенням у дану квартиру, докази чого знаходяться в матеріалах справи. Враховуючи обставини справи, тривалість користування квартирою Відповідачами за згодою та без заперечень з боку власника майна, а також короткий строк, на який був укладений із ОСОБА_3 договір найму квартири від 10.04.2012 року, як і те, що через три місяці дії даного договору, без належних правових підстав позивач відмовив у продовженні дії даного договору, можна зробити висновок, що даний договір був укладений з метою порушення конституційного права Відповідачів на житло, з метою у будь-який спосіб виселити їх з квартири. А відтак, такий договір виходячи з положень ст. 228 ЦК України є нікчемним.

Суд ухвалив рішення всупереч обставинам справи та зібраним по справі доказам, не надавши в рішенні повної і об'єктивної оцінки зібраним по справі доказам.

Враховуючи викладене, вважає, що рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05 жовтня 2015 року було постановлено із неправильним застосуванням норм матеріального права, без врахування всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню як незаконне.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 підтримала подану нею апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній, а також заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підтримали свою апеляційну скаргу в повному

обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній, а також заперечували проти задоволення апеляційної скарги ПП «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України». Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від ОСОБА_5, ОСОБА_6надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, подана представником ОСОБА_8, підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ПП «Загальнополітичне видання «Сільські вісті» газета захисту інтересів селян України», подана представником ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, задовольняючи позовні вимоги ПП «Загальнополітичне видання «Сільські вісті» газета захисту інтересів селян України», суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами по справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення вимоги позивача щодо виселення відповідачів з квартири без надання іншого жилого приміщення. Проте, не погоджується з висновком суду щодо надання відповідачам відстрочки виконання рішення суду про їх виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення до 01 квітня 2016 року, виходячи з наступного.

Так, Приватне підприємство «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України», на підставі договору міни від 28.12.2004 року, є власником квартири АДРЕСА_1, Підприємство зареєструвало право власності на вказану квартиру 18.11.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна. Станом на 26.03.2015 року зазначена квартира перебуває у власності ПП «Сільські вісті», що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Встановлено, що внаслідок зміни організаційно-правової форми управління Колективне підприємство - «Загальнополітичне видання «Сільські вісті» газета захисту інтересів селян України» стало Приватним підприємством «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України». Приватне підприємство «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» є правонаступником всього майна, прав та обов'язків колективного підприємства.

Відповідно до статті 1 Статуту власником Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» був ОСОБА_10.

В 2006 році ОСОБА_3 разом зі своїми доньками за згодою власника Підприємства ОСОБА_10, вселилися до квартири АДРЕСА_1 що належить на праві власності Підприємству.

Докази про згоду попереднього власника Підприємства ОСОБА_10 на вселення відповідача в архіві відсутні, як відсутні в архіві Підприємства також і відомості щодо надання

згоди власника житлового приміщення на реєстрацію вказаних вище осіб за адресою: АДРЕСА_1

Як вбачається з відповіді Шевченківського районного управлінням юстиції Головного управління внутрішніх справ м. Києва від 10.10.2012 року на лист №125 ПП «Сільські вісті» від 05.09.12 року встановити підстави реєстрації ОСОБА_3 та її дочок за зазначеною адресою не можливо, оскільки документи знищені у зв'язку з закінченням архівного терміну їх зберігання.

За змістом ст.99 ЖК України тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Відповідачі, як тимчасові жильці не набули право на постійне проживання, незважаючи на посилання ОСОБА_3 щодо реєстрації відповідачів у квартирі та їх постійне проживання в квартирі з 2006 року.

Суд вірно встановив, що на вселення ОСОБА_3 з сім'єю до спірної квартири була згода попереднього власника Підприємства ОСОБА_10, як дозвіл на тимчасове проживання у наданому приміщенні.

У грудні 2009 року власник ПП «Сільські вісті» ОСОБА_10 помер. Власником Підприємства став ОСОБА_11, як спадкоємець майна померлого ОСОБА_10. Також ОСОБА_11 є директором ПП «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України»з 11.03.2009 року.

Між Приватним підприємством «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» та ОСОБА_3 10.04.2012 року було укладено договір найму квартири АДРЕСА_1 строком на три місяці для проживання відповідачки з її сім'єю, який був підписаний позивачем та як наймачем ОСОБА_3

Згідно із ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату, (ч. 1) До договору найму житла, крім найму

житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. (ч.3)

Пунктом 3.2 договору найму від 10.04.2012 року, укладеного між сторонами, передбачено, якщо жодна із сторін протягом місяця до закінчення терміну договору не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, він вважається продовженим на строк встановлений у п.3.1 договору на тих самих умовах.

Як вірно встановлено судом, ОСОБА_3 отримала повідомлення 24 травня 2012 року про відсутність наміру позивача продовжувати строк дії договору найму, отже по закінченню зазначеного строку 21 травня 2012 року на підставі п 3.2 договору відповідачу, як стороні договору надіслано рекомендованою кореспонденцією лист про відмову від договору та претензією передати позивачу об'єкт майна та майно і забезпечити виїзд осіб, які проживали разом із відповідачем у цій квартирі.

Позивач мала виконати, після закінчення строку дії договору найму, зобов'язання передбачені п.6.1 договору, тобто повернути наймодавцю об'єкт найму та інше його майно, яке у неї знаходиться, протягом 7-ми днів.

А також виконати зобов'язання передбачені п.6.1 щодо звільнення об'єкту найму та забезпечити виїзд членів сім'ї.

Посилання апелянта на недотримання позивачем вимог закону при укладенні договору, на навмисне введення її в оману, з метою подальшого виселення з квартири, колегія суддів не бере до уваги, оскільки саме Приватне підприємство «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» є власником спірної квартири і саме Підприємству належить право розпорядження своєю квартирою.

Відповідно до вимог ст.821 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідачі, отримавши повідомлення про відсутність у позивача наміру на продовження строку дії договору найму, зобов'язані були звільнити спірну квартиру.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про надання відстрочки виконання вказаного рішення суду, виходячи з наступного.

Так, дана справа в провадженні судів перебуває з вересня 2012 року, тобто понад три роки власник квартири намагається повернути собі право користування своєю власністю.

Відповідачі квартиру, що належить Позивачеві на праві власності, не звільняють, що стало підставою для звернення Позивача до суду.

Суд першої інстанції відстрочив виконання рішення суду про виселення відповідачів з квартири до 01 квітня 2016 року. Прийняття рішення, у вказаній частин, суд мотивував настанням холодів.

Частиною першою статті 217 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до частини першої статті 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в

судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

З аналізу вказаних вище норм законодавства можна дійти висновку, що відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Вказаного розуміння та тлумачення положень статті 217 ЦПК України дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму рішенні від 08 липня 2015 року в справі №2-425/10, рішенні від 02.11.2011 року в справі №6-10470св11, ухвалі від 16 липня 2014 року в справі №6-3720св14.

Оскільки справа перебуває в провадженні судів понад три роки, колегія суддів вважає, що настання холодів не є тією об'єктивною обставиною, що ускладнює або наявність, якої робить неможливим виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва про виселення ОСОБА_3, та повнолітніх членів її сім'ї з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та відповідно не може бути підставою для відстрочки виконання рішення, ухваленого по даній справі.

Крім того, необхідно відзначити, що вказана справа розглядається судами України вже протягом трьох років. При цьому, як було встановлено судом першої інстанції Відповідачі зобов'язані були звільнити квартиру АДРЕСА_1, ще на протязі 7 днів після закінчення дії договору найму, тобто з 01 липня 2012 року, однак не зважаючи на визначене та за відсутності будь-яких законних підстав Відповідачі продовжують проживати в квартирі, яка належить Позивачеві на праві власності.

Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, вказаними вище положеннями Цивільного процесуального кодексу України гарантовано кожному учаснику цивільних правовідносин захист його прав та інтересів, відтак з метою відновлення порушеного права Позивача суд апеляційної інстанції вважає відстрочку виконання рішення, враховуючи розгляд даної справи судами впродовж трьох років, недопустимою та такою, що порушує принцип справедливості і своєчасного розгляду та вирішення справи.

Судом першої інстанції безпідставно застосовано положення ст.217 ЦПК України, що призвело до ухвалення по справі помилкового рішення, в частині відстрочення виконання оскаржуваного рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_3, подана представником ОСОБА_8, підлягає відхиленню, а апеляційна скарга ПП «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» підлягає частковому задоволенню. Суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції, в частині відстрочки виконання рішення суду до 01.04.2016 року, в іншій частині рішення суду залишає без змін.

Висновки колегії суддів відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_8 відхилити.

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України», подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05 жовтня 2015 року, в частині надання відстрочки виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05 жовтня 2015 року про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення до 01 квітня 2016 року, скасувати.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 05 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: