Ухвала

іменем України

05 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.
суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,Касьяна О.П., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення апеляційного суду Черкаської області від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_6 132 671 грн 42 коп. боргу за відсотками за користування грошима.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 12 вересня 2005 року між банком та відповідачем укладено договір, за яким банк надав, а відповідач отримав кредит в сумі 500 000 доларів США та зобов'язався їх повернути до 02 вересня 2008 року і сплатити 15 % річних за користування грошима.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2008 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь банку 179 980,26 доларів США боргу за цим договором.

Оскільки відповідач боргу не повернув, то він має сплатити 16 598,45 доларів США відсотків за користування грошима за період з 05 лютого 2008 року по 30 серпня 2013 року.

17 грудня 2014 року рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області у задоволенні позову відмовлено.

09 квітня 2015 року рішенням апеляційного суду Черкаської області рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

У касаційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, як помилково скасоване, мотивуючи свої вимоги тим, що суд не виконав вимог процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для задоволення позову немає, оскільки договір кредиту є припиненим з моменту його розірвання за рішенням суду, після чого відсотки за користування грошима не нараховуються.

Крім того, позивач пропустив строк позовної давності, а відповідач подав заяву про його застосування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що строк позовної давності не пропущено, оскільки він був перерваний у зв'язку зі зверненням позивача до суду, тому підстав для застосування наслідків його пропуску немає.

Відповідач борг за договором кредиту не повернув і користується грошима, тому він має сплатити відсотки за користування грошима.

Проте з таким рішенням суду апеляційної інстанції погодитися не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим згідно з законом з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилають як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Судами встановлено, що 12 вересня 2005 року між АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», та ОСОБА_6 укладено договір, за яким банк надав, а відповідач отримав кредит в сумі 500 000 доларів США та зобов'язався їх повернути до 02 вересня 2008 року і сплатити 15 % річних за користування грошима, та передав у заставу банку належні йому прості іменні акції ВАТ «Завод пневматичного обладнання».

Узятих на себе зобов'язань відповідач не виконав, унаслідок чого за позовом банку рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2008 року договір кредиту розірвано і стягнуто з ОСОБА_6 на користь банку 179 980,26 доларів США боргу.

Відповідач боргу не повернув, продовжує користуватись коштами, тому виник борг зі сплати відсотків за користування грошима в сумі 16 598,45 доларів США, що становить 132 671 грн 42 коп., за період з 05 лютого 2008 року по 30 квітня 2013 року

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст. ст. 213, 303 ЦПК України щодо повноти та всебічності розгляду справи, не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та його висновків про припинення зобов'язань за кредитним договором та пропуску позивачем строку позовної давності.

Суд не надав цим обставинам відповідної оцінки, не правильно визначився з нормами матеріального права, що регулюють ці відносини, зробив передчасний висновок про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позову, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Зробивши висновок про переривання строку позовної давності зверненням позивача до суду з позовом та про необхідність задоволення позову, суд не перевірив законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в цій частині та умов договору щодо порядку сплати боргу і відсотків щомісячними платежами.

При цьому не перевірив додержання позивачем строків позовної давності за кожним платежем окремо з урахуванням правового висновку, зробленого Верховним Судом України у постановах від 01 жовтня 2014 року та 06 листопада 2013 року у справах № 6-134цс14 та № 6-116цс13 відповідно.

Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 квітня 2008 року договір кредиту розірвано та не перевірив, чи має це рішення приюдиційну силу для розгляду цього спору, як передбачено ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не дав цим обставинам відповідної оцінки.

При цьому не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про те, що у зв'язку з цим зобов'язання між сторонами є припиненими на підставі ст. 653 ЦК України, без зазначення дати припинення договору, та про відсутність підстав для нарахування і стягнення відсотків після припинення договору, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є підставою для скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд, як передбачено ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Черкаської області від 09 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково, рішення апеляційного суду Черкаської області від 09 квітня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

О.П. Касьян

Т.О. Писана