АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5650/15 Справа № 199/2786/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Черненкової Л.А., Петешенкової М.А., при секретареві Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України та Національної академії аграрних наук України на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 26 червня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України (третя особа: ОСОБА_3) про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

7.04.2014р. ОСОБА_2, посилаючись на незаконність його звільнення 18.07.2013р. на підставі п.1 ст.36 КЗпП України з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського райсуду м.Дніпропетровськ від 26.06.2014р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано незаконним наказ Національної академії аграрних наук України №182-К від 18.07.2013р. про звільнення ОСОБА_2, поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України з допуском до негайного виконання рішення у цій частині, стягнуто на його користь з Національної академії аграрних наук України середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 113263грн.48коп., 2000грн. на відшкодування моральної шкоди та 243грн.60коп. на повернення судових витрат. Додатковим рішенням того ж суду від 7.08.2014р. ухвалено допустити до негайного виконання судового рішення в частині стягнення присудженої суми заробітної плати за один місяць. В апеляційних скаргах Державне підприємство «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України та Національна академія аграрних наук України просили скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції посилався на доведеність незаконності здійсненого 18.07.2013р. на підставі п.1 ст.36 КЗпП України звільнення ОСОБА_2 з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України та поважності причин пропуску ним звернення до суду.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

Наказом Національної академії аграрних наук України №332-к від 22.12.2010р. ОСОБА_2 призначено директором Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України. 19.11.2012р. з ОСОБА_2, як керівником Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України, укладено відповідний контракт на термін з 19.11.2012р. по 19.11.2015р. (а.с.21,28-38 т.1).

У період з 26.06.2013р. по 19.07.2013р. ОСОБА_2 перебував на лікуванні у відділенні реабілітації санаторію «Славутич» (а.с.27 т.1).

Згідно особистої письмової заяви на імя президента Національної академії аграрних наук України від 15.07.2013р. ОСОБА_2 просив звільнити його з займаної посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» за згодою сторін (а.с.136 т.1).

За наказом президента Національної академії аграрних наук України від 18.07.2013р. ОСОБА_2 звільнено з посади директора Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.137 т.1).

Звернувшись у квітні 2014р. з даним позовом, тобто, більш чим через 8 місяців після звільнення, в обгрунтування незаконності вказаного наказу та звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, ОСОБА_4 посилався на те, що зазначена вище заява про звільнення написана ним у період тимчасової непрацездатності, під тиском та погрозами осіб, які представлялись представниками відповідача, а саме звільнення не узгоджувалось з профспілковим органом.

Дійсно, за положеннями ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності та в період перебування працівника у відпустці. Вимогами ст.43 КЗпП України передбачено, що лише за попередньою згодою профспілкового органу може бути проведено розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, передбачених п.1, 2-5,7 ст.40, п.2,3 ст.41 КЗпП України.

Однак, припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін), на підставі якого відбулось припинення трудового договору з ОСОБА_2 не є розірванням трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.ст.40,41), а тому положення ч.3 ст.40, ст.43 КЗпП України до припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України, яке має іншу правову природу, не застосовуються.

Відповідно до положень п.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода (домовленість) сторін. При цьому законодавством не визначено навіть обовязковості подачі працівником відповідної заяви, оскільки припинення трудового договору за вказаною правовою нормою не здійснюється за ініціативою працівника. Фактично підставою припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України стала саме угода сторін - домовленість між ОСОБА_2, як працівником, та президентом Національної академії аграрних наук України. Вказана угода сторін оформлена відповідним наказом і відомостей про анулювання цієї домовленості, яке могло мати місце лише при взаємній згоді власника (уповноваженого органу) та працівника, матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи доказів і тому, що припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України відбулось у результаті тиску на ОСОБА_2 чи погроз зі сторони відповідача. Посилання ОСОБА_2 у позовній заяві на тиск та погрози йому та його сім'ї мало загальний та неконкретний характер. У якості доказів вимушеності припинення трудового договору він надав копії своїх письмових звернень 22.07.2013р. до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, 19.08.2013р. до адміністрації Президента України, 30.09.2013р. до Генерального прокурора України, два з яких просто опущено у поштову скриньку (а.с.93-98 т.1). Вказані звернення містили перелік обставин, які мали такий же загальний та неконкретний характер. Крім того, відповідей, які б підтверджували наявність зазначених ним у зверненнях обставин, матеріали справи не містять. У звязку з цим самі по собі звернення ОСОБА_2 до вказаних вище установ за змістом ст.58 ЦПК України не можуть вважатись належними доказами вимушеності припинення ним трудового договору. Більш того, дружина ОСОБА_2 ОСОБА_5 після його звільнення продовжила працювати у відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» на досить значній посаді заступника головного бухгалтера, що вже само по собі спростовує його твердження щодо тиску на родину (а.с.82,83 т.1). Обидва відповідачі, і Державне підприємство «Дослідне господарство «Руно», і Національна академія аграрних наук України факт тиску та погроз заперечували та, навпаки, підтверджували те, що підставою припинення трудового договору з ОСОБА_2 стала саме угода (домовленість) сторін.

Враховуючи зазначені обставини та недоведеність ОСОБА_2 того, що припинення трудового договору за угодою сторін, не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, його позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди на підставі п.1 ст.36 КЗпП, ст.ст.235, 237-1 України, ст.60 ЦПК України задоволенню не підлягають. При відмові у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю обставини пропуску ОСОБА_2 передбаченого ст.233 ЦПК України строків звернення до суду правових наслідків не мають.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України та Національної академії аграрних наук України задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровськ від 26 червня 2014 року та додаткове рішення того ж суду від 7 серпня 2014 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Національної академії аграрних наук України, Державного підприємства «Дослідне господарство «Руно» Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_6

ОСОБА_7