УХВАЛА

ІМЕНЕМ України

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення коштів, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

22 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 жовтня 2014 року між ним та ТОВ «ЛК «Еталон» укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є трактор марки ДТЗ моделі 4244Р вартістю 74 800 грн. Того ж дня, як передбачено умовами договору, ним здійснено авансовий платіж в розмірі 37 480 грн на рахунки ТОВ «ЛК «Еталон», а 07 листопада 2014 року - оплату комісії в розмірі 8 тис. грн, однак предмет договору - трактор - йому не передано, що спричинило порушення його прав та законних інтересів як споживача.

З огляду наведене та посилаючись на ст. 215 ЦК України, Закон України «Про фінансовий лізінг», ст. ст. 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_3 просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 27 жовтня 2014 року № 001365 з додатками № № 1, 2, 3, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ЛК «Еталон» та стягнути з ТОВ «ЛК «Еталон» кошти в розмірі 45 480 грн.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу від 27 жовтня 2014 року № 001365 з додатками № № 1, 2, 3, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ЛК «Еталон».

Стягнуто з ТОВ «ЛК «Еталон» на користь ОСОБА_3 45 480 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ТОВ «ЛК «Еталон» просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Установлено, що 27 жовтня 2014 року між позивачем та ТОВ «ЛК «Еталон» укладено договір фінансового лізингу № 001365, предметом якого є сільськогосподарська техніка - трактор марки ДТЗ моделі 4244Р (а. с. 11-16).

Відповідно до додатку 1 вартість предмета лізингу становить 74 800 грн; авансовий платіж - 37 400 грн; комісія за організацію (10 %) - 7 480 грн (а. с. 17).

На виконання умов договору позивачем 27 жовтня 2014 року здійснено авансовий платіж на рахунки ТОВ «ЛК «Еталон» в розмірі 37 480 грн, а 07 листопада 2014 року здійснено оплату комісії в розмірі 8 тис. грн (а. с. 18, 19). У день підписання договору позивач також отримав свій примірник договору разом з додатками № № 1, 2, 3, а також підписав заяву на отримання фінансового лізингу, в якій вказано про марку, модель та вартість предмета лізингу, який він обрав самостійно (а. с. 42-44).

Відповідно до п. 3.5 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за виконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо. За вищевказаними зобов'язаннями відповідає продавець, відомості про якого в договорі і додатках до нього взагалі відсутні.

Відповідно до додатку 1 до договору вартість предмета лізингу становить 74 800 грн, відсоток платежів - 50 % від вартості предмета лізингу, щомісячний платіж становить 3 116 грн 67 коп., комісійна винагорода лізингодавця за організаційні заходи - 10 % від вартості предмета лізингу (7 480 грн), комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу - 3 % (2 244 грн).

Згідно з додатком 2 до договору вартість предмета лізингу становить 74 800 грн, авансовий платіж - 50 %, сума лізингу - 37 400 грн, викупна вартість - 1 122 грн, відсоткова ставка - 12,5 %, комісія - 5 % та щомісячний платіж - 939 грн 57 коп., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу комісією за передачу трактора у сумі 39 644 грн.

Зокрема, у п. 5.4 договору зазначено, що у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту повної сплати авансового платежу лізингоодержувачем, останній повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі-предмету лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу визначеного у додатку 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає.

Згідно з п. 8.3 договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни.

Відповідно до п. 8.8 договору коригування розміру лізингових платежів у випадках, передбачених цим договором, не призводить до збільшення загальної вартості предмета лізингу. Відповідно також не збільшується частина лізингових платежів, які відшкодовують (компенсують) частину вартості предмета лізингу. Зазначене коригування індексує частину лізингових платежів - комісію (винагороду) лізингодавця в частині витрат на фінансування предмета лізингу.

Згідно з п. 8.13 договору розмір лізингової плати може індексуватися залежно від конвертації гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку.

Також, як вбачається зі змісту п. п. 5.4, 8.3, 8.8, 8.13 договору, розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися в залежності від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, які впливають на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачено.

Крім того, лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів.

У п. 8.3 договору зазначено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу (п. 8.4 договору). Пункт 8.15 договору за змістом теж свідчить про право лізингодавця в односторонньому порядку змінювати платежі.

Також п. 8.15 договору передбачає, що в разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються.

Таким чином, суд, аналізуючи вищезазначені положення договору, дійшов висновку про те, що навіть при сплаті лізингоодержувачем лізингових платежів, що перевищують більше ніж 50 % вартості предмета лізингу, лізингодавець має право не повертати дані кошти, що фактично є компенсацією за невиконання п. 8.15 договору.

Нечітке визначення підстав зміни вартості платежів, розміру предмета лізингу, порядку перерахунку з одночасним правом змінювати в односторонньому порядку ці умови надають лише одному учаснику відносин право на збільшення платежів та вартості у формально правильній поведінці і призводить до позбавлення іншого учасника правовідносин можливості будь-яким чином впливати на зміну істотної умови договору.

Тому є правильним висновок суду про те, що вищезазначені положення договору свідчать про несправедливість умов, які вказані у п. п. 4, 5, 7, 11, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоотримувача, оскільки в п. п. 8.14, 12.1, 12.2, 12.3, 12.7, 12.10, 12.11, 12.12 договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу .

Таким чином, для визначення умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків і завдають шкоди споживачеві.

Аналізуючи положення договору фінансового лізингу № 001365, суд дійшов правильного висновку, що ознаки, які вказують на несправедливість відносно споживача, наявні у договорі, тому договір фінансового лізингу підлягає визнанню недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, підстав для скасування ухвалених ними рішень не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» відхилити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік