АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2591/15 Головуючий 1 інстанції - Попрас В.О.
Категорія - договірні
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Трішкової І.Ю., Піддубного Р.М.

за участю секретаря - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 20!4 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 64549,73 доларів США, 3670,92 євро, 1743,75 грн. суми боргу за договором позики, що становить 827 953,32 грн., 150000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 3800 грн. судових витрат. На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що 07 та 11 червня 2011 року позивачка надала відповідачам у борг 133 750 доларів США, 3 714 євро та 1 600 грн. про що складено відповідні розписки, які вони зобов'язалися повернути до 31 грудня 2011 року. Протягом 2011-2013 років відповідачі повернули позивачці 76 400 доларів США та 400 євро, а на даний час не виконують своїх зобов'язань, внаслідок чого утворився борг, крім того, такими діями відповідачі завдали позивачці моральних страждань.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 39 033,12 доларів США, з ОСОБА_4 25 516,61 доларів США і 3 670,92 євро, 1 719 грн 01 коп. заборгованості за договорами позики. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції помилково вважав, що між нею та відповідачами був укладений єдиний договір позики який, передбачав солідарну відповідальність боржників, в той час як між нею та відповідачами укладені окремі договори позики. Зазначає, що суд не врахував всі обставини справи та надані докази.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвали нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість ухваленого рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що висновки суду першої інстанції, про те, що у спірних правовідносинах відбулася новація боргу є такими, що не відповідають обставинам справи, до яких суд дійшов з порушенням норм матеріального права. Вважає, що суд, застосувавши до спірних правовідносин між сторонами положення закону про новацію, вийшов за межі заявлених позивачем позовних вимог. Також ОСОБА_1 не представила суду договір позики між нею та ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який був би укладений відповідно до вимог закону.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розписки від 11.06.2011 року ОСОБА_4, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, вкрала у ОСОБА_1 грошові кошти: 133750 доларів США, 3714 євро та ще винна 1600 грн. та зобов'язується повернути їх на протязі двох місяців (а.с. 198 том 1).

За змістом розписки від 07.06.2011 року (том 1 а.с. 202 зворотній бік) ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 120000 доларів США віддала ОСОБА_2, а 12 000 євро - ОСОБА_5.

У відповідності до розписки ОСОБА_2 від 07.06.2011 року він на прохання ОСОБА_4 (ОСОБА_4.) взяв на зберігання 110000 доларів США до 01.12.2011 року. У зв'язку із зміною обставин зобов'язується повернути гроші ОСОБА_1 до 31.12.2011 року (а.с. 197).

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. ст. 1046, 1047 ЦК України).

Вирішуючи справу суд апеляційної інстанції враховує, що позивачка на підтвердження своїх вимог надала відповідні розписки, складені відповідачами про те, що вони отримали в борг грошові кошти та зобов'язалися їх повернути у визначений строк.

Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на час написання розписок мали в користуванні грошові кошти, належні ОСОБА_1, що вони не заперечують, та дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідачів певний час і визначили строк повернення грошей про що склали відповідні розписки, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови.

Представник ОСОБА_2 наполягав, що між його довірителем та ОСОБА_1 відсутні будь-які договірні правовідносини, проте зазначені доводи спростовуються розпискою, в якій ОСОБА_2 зобов*язався повернути гроші саме ОСОБА_1, та фактом знаходження такої розписки саме у позивача.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року та 02 липня 2014 року у справах № 6-63цс13та№6-79цс14.

Таким чином, відповідачі взяли на себе зобов'язання повернути кошти, які мають виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог ЦК України та приступили до його виконання, сплачуючи позивачці певні суми, що свідчить про визнання ними боргу та своїх зобов'язань.

За таких обставин, правильними є висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення боргу.

Оскільки розписки не передбачають солідарний обов*зок боржників сплатити борг, судова колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції про стягнення боргу у солідарному порядку.

Враховуючи, що ОСОБА_6 із 133750 доларів США, що належали ОСОБА_1 110000 доларів США віддала ОСОБА_2, а він їх прийняв, судова колегія вважає, що кожен із відповідачів повинен повернути позивачу саме ті кошти, які фактично перебували у їх користуванні. Зазначене дозволить уникнути подвійного стягнення 110000 доларів США. Такий порядок повернення грошей на цей час вважає справедливим і законним також і представник позивача про що вказувала у суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов'язання відповідачі виконали лише частково.

Так, ОСОБА_1 визнає, що ОСОБА_6 із 23750 доларів США, що знаходились у неї фактично, повернула загалом 6000 доларів США; із 3714 євро повернула 400 євро; ОСОБА_2 повернув їй 40000 доларів США при зустрічі у Дніпропетровську 20.10.2011 року, 10000 доларів США Автолюксом 07.03.2012, 20000 доларів США Автолюксом 14.08.2012 року та 1000 доларів США Автолюксом 08.05.2013 року.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що згідно декларацій Автолюкс (а.с.161-163 том 1) ОСОБА_2 07.03.2012 повернув ОСОБА_1 80000 грн., що за курсом НБУ України на вказаний день (798,8 грн. за 100 доларів США) становило 10015,02 доларів США (80000 грн. : 7,988 грн.) Крім того, згідно декларацій Автолюкс (а.с.156-161 том 1) ОСОБА_2 14.08.2012 року повернув ОСОБА_1 200000 грн., що за курсом НБУ України на вказаний день (799,3 грн. за 100 доларів США) становило 25021,89 доларів США (200000 : 7,993 грн.).

Саме із цих сум судова колегія вважає за необхідне виходити розраховуючи суму стягнення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення сум в іноземній валюті.

Так, відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням | визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На порушення вимог ст. 1049 ЦК України, відповідачі не виконали свої зобов'язання у повному обсязі, в добровільному порядку суму позичених грошей повністю ними не повернуто.

Відповідно до ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

На час пред'явлення позову боргові документи - розписки знаходилися у позивача ОСОБА_1 Оригінали цих розписок приєднано судом до матеріалів справи. Знаходження розписок у ОСОБА_1 свідчить про невиконання відповідачами свого обов'язку про повернення боргу.

Факт отримання грошових коштів належних ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 не заперечувався. Окрім того відповідачами на виконання своїх зобов'язань позивачу частково були повернені грошові кошти, що свідчить про визнання відповідачами своїх зобов'язань перед позивачем ОСОБА_1

Крім іншого позивач просила стягнути з відповідачів 3% річних за період з 07.06.2011 року по 02.06.2014 року, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, у розмірі 7799,73 доларів США, 356.92 євро та 143,15 грн.

Зазначені вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до наданої суду розписки ОСОБА_2 від 07.06.2011 року, ним було отримано грошові кошти у розмірі 110 000 доларів США, які він зобов'язався повернути позивачу у строк до 31.12.2011 року, тобто строк виконання зобов'язання за вказаною розпискою спливає 31.12.2011 року.

У відповідності до розписки відповідача ОСОБА_4 від 11.06.2011 року вона зобов'язання перед ОСОБА_1 має виконати на протязі двох місяців, тобто до 11.08.2011 року.

За таких обставин, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу та 3% річних у відповідності із ст. 625 ЦК України виходячи із наступного розрахунку:

Заборгованість долари СШАСума що повертаєтьсяДата поверненняРозрахунковий період3% (заборгованість : : 100% х 3% : 365 днів х кількість днів розрахункового періоду)
020.10.2015,0207.03.201231.12.2011 р. - 07.03.2012 (67 днів)385,48 доларів США
59984,9825021,8914.08.201207.03.2012 -14.08.2012 (160 днів)788,84 доларів США
34963,09100008.05.201314.08.2012 - 08.05.2013 (267)767,27 доларів США
33963,09 08.05.2013 - 02.06.2014 (390)1088,68 доларів США
3030,27 доларів США

З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу та 3% річних у відповідності із ст. 625 ЦК України виходячи із наступного розрахунку:

Заборгованість у доларах СШАСума що повер-таєтьсяДата поверненняРозрахунковий період3% (заборгованість : : 100% х 3% : 365 днів х кількість днів розрахункового періоду)
1.06.2021.06.2021.07.2006.12.201111.08.2011 - 06.12.2011 (117 д.)196,66 доларів США
.12.201106.12.2011-29.12.2011 (23 д)38,09 доларів США
.01.201229.12.2011-31.01.2012 (33 д)54,25 доларів США
.02.201231.01.2012 -28.02.2012 (28 днів)45,52 доларів США
.03.201228.02.2012 - 30.03.2012 (31 день)50,09 доларів США
.04.201230.03.2012 -28.04.2012 (29 днів)46,57 доларів США
.06.201228.04.2012 - 25.06.2012 (58 днів)92,58 доларів США
.07.201225.06.2012 - 30.07.2012 (35 днів)55,43 доларів США
.11.201230.07.2012 - 05.11.2012 (98 днів)154,25 доларів США
.12.201205.11.2012 -18.12.2012 (43 дні)67,15 доларів США
.01.201318.12.2012 - 18.01.2013 (31 день)48,03 доларів США
.03.201318.01.2013 - 06.03.2013 (47 днів)72,24 доларів США
.04.201306.03.2013 - 02.04.2013 (27 днів)41,23 доларів США
.06.201302.04.2013 - 20.06.2013 (79 днів)119,80 доларів США
.09.201320.06.2013 - 11.09.2013 (83 дні)125,18 доларів США
.10.201311.09.2013 -02.10.2013 (21 день)31,15 доларів США
.01.201402.10.2013 - 21.01.2014 (111 днів)163,31 доларів США
17750 21.01.2014 - 02.06.2014 (132 дні)192,57 доларів США
1594,1 доларів США

Заборгованість у євроСума що повер-таєтьсяДата повер-ненняРозрахунковий період3% (заборгованість : : 100% х 3% : 365 днів х кількість днів розрахункового періоду)
371420030.08.201111.08.2011 -30.08.2011 (19 днів)5,80 євро
351410029.12.201130.08.2011 29.12.2011 (121 день)34,95 євро
341410014.09.201229.12.2011 14.09.2012 (260 днів)72,95 євро
3314 14.09.2012 02.06.2014 (626 днів)170,51 євро
284,21 євро

Станом на 19.08.2015 року Нацбанк встановив такі курси валют 2208,7367 грн. за $100; 2442,8628 грн. за 100 євро;

Таким чином з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню борг 392050,76 грн. що є еквівалентом 17750 доларів США (17750 х 22,087367) та 3% річних 35209,47 грн. що є еквівалентом 1594,1 доларів (1594,1 х 22,087367), борг 80956,47 грн. що є еквівалентом 3314 євро (3314 х 24,428628) та 3 % 6942,86 грн., що є еквівалентом 284,21 євро, (284,21 х 24,428628) борг 1600 грн. та 3 % 116,25 грн. за 884 дні періоду з 31.12.2011 року по 02.06.2014 року (1600 грн. : 100% х 3 % : 365 днів х 884 дні); всього заборгованість - 474 607,23 та 3% річних 42268,58 грн.

З ОСОБА_2 підлягає стягненню сума боргу 750155,23 грн., що є еквівалентом 33963,09 доларів США (33963,09 х 22,087367) та 3% річних у відповідності із ст. 625 ЦК України в межах заявлених позовних вимог за період з 31.12.2011 року по 02.06.2014 року 66930,69 грн. що є еквівалентом 3030,27 доларів США (3030,27 х 22,087367).

Оскільки сторони мали договірні правовідносини за умовами яких відшкодування моральної шкоди не передбачено, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого є, згідно п.3, п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального, процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 червня 2014 року змінити в частині сум та порядку стягнення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість 474 607,23 грн., 3% річних 42268,58 та витрати по сплаті судового збору 1777,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість 750155,23 грн., 3% річних 66930,69 грн. та витрати по сплаті судового збору 1777,85 грн.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -