Категорія 39 Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.
Суддів: Вавшка В.С., Стеблюк Л.П.
при секретарі Пантелеймоновій А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , про припинення права особи на частку у спільному майні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про припинення права особи на частку у спільному майні.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 10.01.2011 року вона є власником 82,5 % будинку АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 є власниками 8,75 % кожна зазначеного будинку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в напружених відносинах тривалий час, спільне користування та володіння майном є неможливим.

Позивач пропонувала відповідачу викуп її частки, але та відмовилась, натомість почала погрожувати та вчиняти протиправні дії.

Також ОСОБА_1 зазначає, що відсутня технічна можливість виділення частки відповідача в натурі, через її малий розмір. Відповідач проживає окремо в буд. АДРЕСА_2 . Тому за таких обставин таке припинення права власності на її частку в будинку не завдасть їй істотної шкоди.

Посилаючись на норму ст. 365 ЦК України, просила позов задовольнити.

В свою чергу відповідач позов не визнала, надала письмові заперечення, посилаючись на небгрунтованість та безпідставність позовних вимог, просила відмовити в задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення позову.

Справа була розглянута у відсутність відповідача та її представника.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Припинено за ОСОБА_4 право власності на 7/80 ідеальної частки будинку АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації вартості належної їй на праві приватної власності 7/80 ідеальної частки зазначеного будинку грошові кошти в розмірі 91594,00 гривень, які знаходяться на депозитному рахунку ТУ ДСА у Вінницькій області , згідно квитанції № ПН 14650 від 16.01.2015 року. Визнано право власності за ОСОБА_1 на 7/80 ідеальної частки вказаного вище будинку. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність рішення фактичним обставинам справи, просила його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В свою чергу позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 подали письмові заперечення, в яких погоджуються з рішенням суду, вважаючи його законним. Просять рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів , заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі , у тому числі і третя особа, є співвласниками будинку АДРЕСА_1 . Позивачу ОСОБА_1 належить 82,5 % , відповідачу ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_3 по 8,75 %, ідеальна частка яких складає 7/80 будинку.

Судом також встановлено, що між сторонами по справі існують тривалі напружені та неприязні відносини. Дану обставину ніхто із учасників судового розгляду , як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції , не заперечував.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № ОС-192 від 14.01.2015 року було встановлено, що виділ в натурі 7/80 частки будинку виконати неможливо. Ринкова вартість будинку складає 1046783,00 гривень, а 7/80 його частки 91594,00 гривень.

Відповідно до квитанції вказана сума в розмірі 91594,00 гривень була внесена позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області 16.01.2015 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має у власності частину буд. АДРЕСА_2 . Її частка у спірному будинку є незначною і не може бути виділена в натурі, сам будинок є неподільною річчю, спільне володіння та користування майном є неможливе, а припинення права власності ОСОБА_2 не завдасть істотної шкоди її інтересам.

Ч.1 ст. 365 ЦК України передбачає, що право на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі, 2) річ є неподільною, 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Як зазначено в правовій позиції , висловленій Верховним Судом України при розгляді справи №6-68цс14, відповідно до п.4 ч.1 ст.365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Заперечуючи позов, відповідач подала до суду першої інстанції ксерокопію паспорта її сина ОСОБА_5 , вважаючи , що цей документ є доказом, що має значення для правильного вирішення справи.

Колегією суддів встановлено, що, відповідно до даної копії син ОСОБА_5 зареєстрований в спірному буд. АДРЕСА_1 з 29.10.2008 року.

На вказаний документ суд першої інстанції уваги не звернув, не дав належної правової оцінки зазначеному документу, хоча, на думку колегії, це має істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ОСОБА_5 надала міському суду довідку від 22.09.2014 року, з якої вбачається, що її син ОСОБА_5 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та приймав участь у АТО у Східних регіонах України.

Звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач, крім іншого, наголошувала на тому, що рішенням суду її син ОСОБА_5 позбавлений житла. В суді апеляційної інстанції пояснила, що вона користується половиною спірного будинку, в якій зберігаються як її речі, так і речі її сина ОСОБА_5 . Син є розлученим, іншого житла не має. В належній їй частині будинку АДРЕСА_2 живе її дочка. Як на час розгляду справи так і на час апеляційного розгляду її син знаходиться в Східних регіонах України і бере участь у АТО, про що надала відповідний документ. Оскаржити рішення суду він не має фізичної можливості. Крім того повідомила, що в черзі на отримання житла він не перебуває і відповідно житло від держави не отримував, про що також надала відповідну довідку.

Відтак, суд першої інстанції не встановив дійсні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, не з`ясував детально, чи дійсно, позбавляючи права власності відповідача на її частку, це не завдасть істотної шкоди, зокрема, і членам її сім`ї. На порушення ч.4 ст.10 ЦПК України не попередив сторін про наслідки вчинення або не вчинення певних процесуальних дій, враховуючи характер спірних правовідносин, не обговорив питання про необхідність залучення ОСОБА_5 до участі у справі, а відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України апеляційний суд позбавлений в силу повноважень, наданих йому законом, цей недолік суду першої інстанції усунути.

Враховуючи, що суд першої інстанції, у порушення ст.ст.212-215 ЦПК України, не дотримався норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити дійсні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду залишатися в силі не може і підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів роз`яснює, що позивач не позбавлений можливості повторного звернення до суду з позовом з врахуванням викладених вище обставин.

Керуючись ст. 365 ЦК України ст.ст.10, 212-215, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 , про припинення права особи на частку у спільному майні відмовити.

Рішення набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/
З оригіналом вірно:
Головуючий