НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/3843/15
№ 2/183/2391/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

секретаря Тен І.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи Радченко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 10.02.2012 року по 18.11.2013 року, який був розірваний за рішенням суду. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Шлюбні відносини між сторонами фактично було припинено з березня 2013 року, після чого відповідач не цікавився і не цікавиться особистим життям та внутрішнім світом сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, ніколи не цікавився і не цікавиться, хоча ще й маленькими, але все ж таки успіхами сина, спільно вільний час ніколи не проводить з дитиною, взагалі не знає що любить його дитина, чим цікавиться, що дитині подобається, та чого дитина потребує. Відповідач також, навмисно, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, хоча позивачка неодноразово дзвонила і повідомляла, що дитина хворіє і потребує додаткових витрат на досить дороговартісне лікування. Крім того, відповідач перешкоджає обстеженню дитини, яке за рекомендацією лікарів має бути здійснено за межами території України, на що позивачка має фінансову можливість і що можливо б покращило стан здоров'я дитини. Тобто ніякої участі в житті дитини відповідач з березня 2013 року свідомо не приймає та навмисно шкодить інтересам дитини.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.06.2013 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, у розмірі ? частки від його заробітку (доходу), щомісяця до повноліття дитини.

Також позивачка зазначила, що відповідач взагалі заперечував факт того, що дитина, його. Втім, згідно з проведеним дослідженням аналізу ДНК, вірогідність того, що відповідач є батьком дитини становить 99,998 %.

Таким чином, відповідач, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не дбаючи про нормальне самоусвідомлення дитини і її духовний розвиток, не цікавлячись її життям, тобто свідомо нехтуючи своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до батьківства взагалі, діє всупереч інтересам дитини, відмовляючи їй в можливості взагалі то мати батька, як всі інші діти.

Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями, на цей час має іншу сім'ю з двома неповнолітніми дітьми, та свідомо не бажає брати участі у вихованні їх спільного сина, виявляти турботу про нього, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дитиною відповідачеві ніхто ніколи не чинив і не чинить. Позивачка на цей час має, поки що фактичні шлюбні стосунки з іншим чоловіком, з яким бажає в майбутньому створити нормальну родину і який, дбає про здоров'я, відпочинок, духовний та фізичний розвиток її дитини, а тому позбавлення відповідача батьківських прав, який самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, є насамперед способом захисту інтересів дитини.

За таких обставин позивач звернулась з даним позовом до суду за захистом інтересів неповнолітньої дитини.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити, мотивуючи обставинами викладеними в позовній заяві.

В свою чергу представник позивача ОСОБА_4 також позов підтримала, мотивуючи обставинами викладеними в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, вважаючи його необґрунтованим з наступних підстав. Так, останній раз він мав змогу побачити сина в травні 2014 року, після того він неодноразово телефонував позивачці, але колишня дружина навідріз відмовлялась надати йому змогу спілкуватись з ОСОБА_3, нічим це не мотивуючи. Всі аргументи позивачки про те, що він не цікавиться дитиною, не відповідають дійсності. Він змушений через знайомих дізнаватись, як справи в дитини, бо позивачка відмовляється через своє вороже ставлення до нього будь що розповідати. Також, відповідач матеріально забезпечує дитину, адже регулярно сплачує аліменти на дитину та на колишню дружину, заборгованості не має. ОСОБА_1 в свою чергу жодного разу не зверталась до нього за коштами на лікування, тому про те, що дитина хворіє і потребує, зі слів позивачки, «досить дорогоцінного» лікування він дізнався з позовної заяви.

Необґрунтованими є і посилання позивачки на те, що відповідач нібито зловживає спиртними напоями, адже він на обліку у нарколога не стоїть, що підтверджується довідкою лікаря-нарколога від 14.07.2015 року.

Посилання колишньої дружини на відповідь директора Малокозиріцанського НВК про те, що відповідач не цікавиться дитиною і ніякого зв'язку з вихователями не підтримує, на його думку, говорить лише про те, що він не має можливості це робити через заборону колишньої дружини, а не через не бажання. Він попрохав ОСОБА_5 сфотографувати йому сина, бо її діти ходять в той же садочок, але вихователі не дали їй це зробити через заборону ОСОБА_1, тобто позивачка навмисно налаштовує оточуючих проти батька дитини і його рідних. Крім того, він сумлінно сплачує аліменти на свого сина та колишню дружину, про будь-які інші додаткові витрати на дитину його жодного разу ніхто не повідомляв.

На справді ж, він, як батько ОСОБА_3, хоче займатись його вихованням, і вважає, що рідного батька ніколи не замінить стороння людина.

Представник Виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Сейтумерова З.У. в судовому засіданні думку з приводу позовних вимог не висловила. В наступні судові засіданні не з'явилася, причин неявки суду не повідомила.

Представники третьої особи - Служби у справах дітей Новомосковської райдержадміністрації Кучеренко С.М., Радченко А.С. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечували, вважали за доцільне позбавити батьківських прав відповідача, надавши відповідний висновок.

В судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_6., ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_10., ОСОБА_11

Так, допитана у якості свідка ОСОБА_1 пояснила, що відповідач батько дитини і її колишній чоловік, з яким вона не проживає більше двох років. Сторони розійшлися, коли дитині було 10 місяців, після чого відповідач не спілкується з дитиною, і не вважає його своїм сином. Відвідував дитину на 1 рік, та на 2 роки. Вона жодних перешкод у спілкуванні з дитиною йому не чинить, але відповідача ніяким чином не виявляє бажання спілкуватися з дитиною. Крім того, їх з відповідачем син ОСОБА_3 хворий і потребує вартісного професійного лікування, зокрема, за межами України. Однак, окрім аліментів, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. ОСОБА_2 повідомлявся про те, що дитина має мовні вади, і на курс лікування потрібні кошти у розмірі 10 000,00 грн., однак відповідач жодної допомоги не надав.

Свідок ОСОБА_10. пояснила, що вона є лікарем, працює вчителем логопедом і займається лікуванням хлопчика. ОСОБА_10. зазначила, що лікування дитини є обов'язковим, адже якщо не надавати допомогу то це може викликати відсталість в загальному розвитку дитини. Лікування коштує дорого. Деякі ліки необхідно купувати за межами України. Кошти на лікування надає лише мати дитини ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_8. пояснила, що відповідач є її колишнім зятем. Після народження дитини ОСОБА_2 цю дитину своїм сином не вважав, про що свідчить проведене за його ініціативою ДНК дослідження. Після того як подружжя розійшлося, останній взагалі не спілкується з сином, не цікавиться ним, матеріальної допомоги не надає, незважаючи й на проблеми зі здоров'ям дитини.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що відповідач його племінник. Йому не відомо, коли ОСОБА_2 спілкувався із своїм сином ОСОБА_3, коли він бачив дитину востаннє, як вітає його зі святами, днем народження та таке інше. Однак, від ОСОБА_2 йому відомо, що дитина проживає з матір'ю, яка перешкоджає у спілкуванні його з сином. На даний час ОСОБА_2 проживає зі співмешканкою і двома її дітьми.

Свідок ОСОБА_7. пояснила, що ОСОБА_2 її співмешканець. Живуть разом з серпня 2013 року з її двома неповнолітніми дітьми: одному хлопчику 4 роки, іншому 7 років. ОСОБА_2 разом з нею та дітьми із своїм сином ОСОБА_3 ніколи не проводив вільний час. ОСОБА_2 ходив на день народження до сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, і розповідав, що ОСОБА_3 виріс. Говорив, що хлопчик погано розмовляє. З цього приводу ОСОБА_2 ніяких дій не робив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Суду надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, згідно з яким батьками останнього є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.7).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, в якому сторони перебували з 10.02.2012 року по 29.11.2013 року (а.с.8).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.09.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, у розмірі ? частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, починаючи з 12.06.2013 року (а.с.9).

Згідно довідки, виданої виконкомом Перещепинської міської ради від 22.06.2015 року № 2130, ОСОБА_1 проживає разом зі своїм сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Суду надано акт перевірки житлових умов заявника від 20.08.2015 року, відповідно до якого житловий будинок АДРЕСА_1, де проживає позивачка зі своїм сином ОСОБА_3, матір'ю ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_4., батьком ОСОБА_13., ІНФОРМАЦІЯ_3., має добрі умови для проживання (а.с.76).

Суду надано копію результатів аналізу ДНК, відповідно до якої вірогідність того, що ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 становить 99,998 % (а.с.11).

Суду надано характеристику, видану депутатом Перещепинської міської ради Гавердовською К.Т. на ім'я ОСОБА_2, з якої вбачається, що останній за місцем проживання (АДРЕСА_2) характеризується з негативної сторони, допускає порушення громадського спокою, з сусідами не підтримує дружніх стосунків, зловживає спиртними напоями, розлучений. Має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вихованні якого участі не приймає (а.с.12).

Згідно інформації, наданої директором НВК "Школа-дошкільний заклад" Новомосковської райдержадміністрації, відповідач ОСОБА_2 за період з травня 2014 року по 23.06.2015 року жодного разу не відвідав дошкільне відділення Малокозирщанського НВК, не цікавився станом розвитку своєї дитини, не приймав участі у його вихованні, жодного разу не вніс батьківської плати за харчування дитини, не оплачував додаткові послуги, жодного разу не відвідував дитячі свята, які проводилися в закладі і в яких син ОСОБА_3 приймав активну участь. За місцем проживання відповідач характеризується з негативної сторони, допускає порушення громадського спокою (а.с.13).

Згідно характеристики, наданої директором НВК "Школа-дошкільний заклад" Новомосковської райдержадміністрації, виданої на ім'я ОСОБА_3, останній фізично здоровий, виховується в неповній сім'ї, систематично відвідує дошкільне відділення. У ході занять займається різними видами діяльності - малювання, ліплення, конструювання. Має труднощі у мовленні, але працює з спеціалістом-логопедом. Дитина сприймає колір, форму, величину та інші якості предметів. Сприйняття емоційне, активне. Добре спілкується дітьми. Розвинена пам'ять, уявлення. Бере активну участь в іграх, намагається лідирувати. Рухливий, допитливий, любить слухати читання дитячих творів, з цікавістю розглядає дитячі книжки. Інтелектуальний розвиток дитини відповідає віковим нормам. Мати ОСОБА_1 тримає тісний зв'язок з вихователями і помічниками вихователів, уважно ставиться до рекомендацій і порад щодо виховання та розвитку дитини, забезпечила дитині всі необхідні навчально-розвиваючі приладдя: фарби, олівці, кольоровий картон та папір, зошити для молодшої групи з екологічного, естетичного виховання, альбоми для Петриківського розпису. Систематично забезпечує дитині відвідування лялькових, циркових вистав та екскурсій. Систематично сплачує батьківську плату за відвідування дитиною дошкільного відділення закладу (а.с.14).

З наданих суду медичних документів: висновку невролога про психоневрологічну допомогу від 01.07.2015 року, історії розвитку дитини, довідок від 23.01.2015 року, 26.06.2015 року, електроенцефалографічних досліджень вбачається, що неповнолітній ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря невролога з діагнозом «затримка мовного розвитку з синдромом гіперактивності», проходить курс лікування (а.с.41-62).

В той же час, суду надана характеристика на ім'я ОСОБА_2 за місцем проживання та за місцем роботи в ТОВ «Агро-Овен», згідно з якими останній зарекомендував себе з позитивної сторони, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок і спокій не порушує, ініціативний, врівноважений та стриманий (а.с.68, 69, 80, 85).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 27.08.2015 року та довідки виконавчого комітету Перещепинської міської ради від 03.08.2015 року № 2.26-699, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_2, фактично проживає в АДРЕСА_3, разом зі своєю родиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.77).

Згідно довідок ВДВС Магдалинівського районного управління юстиції, із заробітної плати ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа виданого Новомосковським міськрайонним судом, здійснюється відрахування заробітної плати на сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження (а.с.86, 87).

Дослідивши надані докази та проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд прийшов до наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20.11.1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст.2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Так, відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати. Нездійснення ними, своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Статтею 164 СК України визначено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки у випадках: якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого «закладу охорони здоров'я без поважної причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду № 20 від 19.22.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

З матеріалів справи вбачається, що малолітній ОСОБА_3 проживає з матір'ю по АДРЕСА_1 в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області разом.

Дитина відвідує НВК "Школа-дошкільний заклад" Новомосковської райдержадміністрації в м. Перещепине. Вдома у нього є всі умови для проживання: окрема кімната, всі умови для навчання, відпочинку і розваг (а.с.76).

В судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач ОСОБА_2 з березня 2013 року ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його навчанням, не забезпечує медичним доглядом і необхідним лікуванням.

Дані обставини підтверджені в судовому засіданні належними та допустимими доказами, зокрема, показами свідків, в тому числі і зі сторони відповідача. Його співмешканка ОСОБА_7. пояснила, що ОСОБА_2 - її співмешканець. Вони живуть разом з серпня 2013 року з її двома неповнолітніми дітьми: одному хлопчику 4 роки, іншому 7 років. ОСОБА_2 разом з нею та дітьми із своїм сином ОСОБА_3 ніколи не проводив вільний час. ОСОБА_2 ходив на день народження до сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, і розповідав, що ОСОБА_3 виріс. Говорив, що хлопчик погано розмовляє. З цього приводу ОСОБА_2 ніяких дій не робив.

Крім того, обставини, викладені у позовній заяві та підтверджені позивачем в судовому засіданні, не заперечував і сам відповідач. Його заперечення проти позову вмотивовані лише тим, що він не має можливості та часу на спілкування з сином.

Однак дані твердження судом оцінюються критично, оскільки, відповідач офіційно працює, а відтак має право на вихідні дні та відпустку, що на переконання суду спростовує його посилання на те, що він постійно знаходиться на роботі.

Критично суд оцінює і посилання відповідача на той факт, що позивач перешкоджала йому у спілкуванні з дитино, оскільки в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, доказів цієї обставини суду надано не було.

Судом приймається до уваги заява відповідача, написана ним до Перещепинської міської ради (а.с.82), якою він просить вирішити питання щодо його спілкування з дитиною, однак, як видно з дати реєстрації вищезазначеної заяви, її було подано 21.07.2015 року, тобто після звернення позивача до суду з даним позовом.

Крім того, в останньому судовому засіданні, а саме19.10.2015 року, на питання головуючої про те, чи була відповідь на дану заяву та чи цікавився відповідач її долею, ним було зазначено, що доля заяви йому невідома, ніяких дій щодо з'ясування цього питання ним не здійснювалося, що на переконання суду свідчить про байдужість відповідача відносно вирішення даного питання.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, малолітній ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря невролога з діагнозом «затримка мовного розвитку з синдромом гіперактивності», проходить курс лікування (а.с.41-62).

У зв'язку з чим, мати дитини зверталась до відповідача з прохання надати згоду на виїзд дитини за кордон задля забезпечення ефективного лікування дитини, на що відповідачем було відмовлено.

В судовому засіданні відповідач зазначив, що дійсно відмовив у наданні дозволу, мотивуючи свою позицію тим, що «дитину можна лікувати і в Україні….».

При цьому, будь-яких доказів того, що відповідач вчиняв активні дії чи надавав поради, з приводу медичної установи, чи матеріальної допомоги на лікування, відповідачем надано не було.

Ці обставини не заперечувалась ним самим і в судовому засіданні.

Судом приймається до уваги та обставина, що відповідач вітав сина з днем народження.

Враховується судом і та обставина, що відповідач сплачує аліменти, однак ці обставини, на переконання суду, не свідчать про факт належного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Враховується судом і позитивна характеристика з міста роботи відповідача, однак той факт, що керівництво підприємства позитивно характеризує відповідача, як працівника, не може свідчити про беззаперечне виконання ним його обов'язків по вихованню дитини.

Таким чином, під час розгляду справи суду не надано жодного доказу намагання відповідача брати участь у вихованні дитини у будь-який спосіб, окрім сплати аліментів по рішенню суду, які стягуються в примусовому порядку із заробітної плати відповідача, натомість встановлено факт його свідомого не бажання виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дитину, її здоров'я та займатись її вихованням.

Згідно із вимогами ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до положень ст. 214 СК України, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні органи адміністрації районів, районів в містах Києві та Севастополі, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3, з наступними змінами та доповненнями, висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації від 15.10.2015 року № 531, Служба у справах дітей новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2. батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, ОСОБА_2 повинен бути позбавлений батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, оскільки судом знайшло своє підтвердження того, що батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача понесені ним судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст. ст.164, 166, 180 СК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Орган опіки та піклування Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Служба у справах дітей Новомосковської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В.Березюк