У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.,

суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, третя особа: Перший Малиновський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-банк», третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_8 про визнання договорів недійсними, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-банк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-банк» (далі ПАТ КБ «Правекс-банк», банк) звернулося до суду з позовом, вимоги якого уточнило в ході розгляду справи та просило стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_7 в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору у розмірі 39981,75 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 3194535,83 грн.

Позов мотивовано тим, що 3 листопада 2006 року між АКБ «Правекс-банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, згідно умов якого, остання отримала кредит в сумі 200 000 доларів США та зобов'язалась щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 15% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 3 листопада 2009 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 3 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_7 був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_7 зобов'язалась відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_5 відповідних зобов'язань. Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 порушили умови зобов'язань, що випливають з кредитного договору, у них виникла заборгованість, розмір якої за остаточно уточненими позовними вимогами становить 399816,75 доларів США (еквівалент 3194535,83 грн). Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

ОСОБА_5 подала зустрічний позов про визнання договорів недійсними. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилалась на те, що договір про відкриття кредитної лінії від 3 листопада 2006 року, оформлений між нею та АКБ «Правекс-банк», вона не укладала та не підписувала, грошових сум за вказаним договором не отримувала, тому просила суд визнати цей правочин, а також договір про внесення змін та доповнень від 26 листопада 2007 року до нього недійсними.

Крім того, посилаючись на ці ж обставини щодо не підписання договору про відкриття кредитної лінії також просила визнати недійсним іпотечний договір від 3 листопада 2006 року, оформлений між нею та АКБ «Правекс-банк», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №4352, та договір про внесення змін і доповнень до іпотечного договору від 26 листопада 2007 року.

У березні 2011 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинений 22 січня 2010 року за реєстровим №10 про звернення стягнення на житловий будинок з надбудовами та спорудами, та земельну ділянку, загальною площею 0,0583 га за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на праві власності і є предметом іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Правекс-банк» 3 листопада 2006 року

Позов мотивовано тим, що 3 листопада 2006 року від імені ОСОБА_5 з АКБ «Правекс-банк» був оформлений договір про відкриття кредитної лінії, згідно умов якого ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 200 000 доларів США строком користування до 3 листопада 2009 року. Вказаний договір ОСОБА_5 з банком не укладала та не підписувала, грошових сум за договором не отримувала. Посилаючись на вказані обставини позивач вважає, що іпотечний договір укладений з АКБ «Правекс -Банк» 3 листопада 2006 року, та договір про внесення змін і доповнень до нього від 26 листопада 2007 року, оформлений між нею та АКБ «Правекс-банк» є незаконними та підлягають визнанню недійсними. Разом з тим, 22 січня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 був вчинений виконавчий напис, зареєстрований за №10, про звернення стягнення на належний позивачу житловий будинок та земельну ділянку. При вчиненні вказаного виконавчого напису нотаріусом не були дотримані вимоги Закону України «Про нотаріат» та «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», зокрема, щодо безспірності заборгованості, наявності письмової вимоги до боржника, порядку вчинення виконавчого напису, у зв'язку із чим, ОСОБА_5 просила визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 червня 2011 року було об'єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Правекс-банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, третя особа: Перший Малиновський ВДВС ОМУЮ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та справу за позовом ПАТ КБ «Правекс-банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Правекс-банк», третя особа приватний нотаріус ОСОБА_8 про визнання договорів недійсними, яка перебувала в провадженні Белградського районного суду м. Одеси.

В ході розгляду справи за зустрічним позовом ОСОБА_5 до АКБ «Правекс-банк» про визнання договорів недійсними, судом було виключено з кола третіх осіб ОСОБА_7, та залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню - виконавчий напис № 10 від 22 січня 2010 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про звернення стягнення на житловий будинок, з надбудовами та спорудами, та земельну ділянку, загальною площею 0,0583 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та які належать на праві власності ОСОБА_5 У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ КБ «Правекс-банк» про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним договір про відкриття кредитної лінії від 3 червня 2006 року та договір про внесення змін і доповнень від 26 листопада 2007 року до договору про відкриття кредитної лінії, оформлені між ОСОБА_5 та АКБ «Правекс-банк» (ПАТ КБ «Правекс-банк»). Визнано недійсним іпотечний договір від 3 листопада 2006 року, оформлений між ОСОБА_5 та АКБ «Правекс-банк» (ПАТ КБ «Правекс-банк»), який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 4352.

ПАТ КБ «Правекс-банк» не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просило їх скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи позов ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню виходив з того, що при його вчиненні нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 не було перевірено чи сплинув 30-ти денний строк з моменту одержання ОСОБА_5 письмової вимоги про усунення порушень та сам факт отримання такої письмової вимоги; не перевірено документів на підтвердження та в обґрунтування безспірності заборгованості ОСОБА_5 перед стягувачем ПАТ КБ «Правекс-банк»; не дотримано форми виконавчого напису, який має вчиняється на оригіналі документу, що встановлює заборгованість. На час вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом 22 січня 2010 року, ПАТ КБ «Правекс-банк» 7 липня 2009 року вже подало до суду позов до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, що по суті підтверджує факт наявності спору щодо суми заборгованості, та спростовує відсутність безспірності заборгованості ОСОБА_5 перед стягувачем. З урахуванням не надання нотаріусом відповідних та належних доказів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, суд дійшов висновку, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 № 10 від 22 січня 2010 року, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 3 листопада 2006 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_5 було оформлено договір про відкриття кредитної лінії про надання кредиту у розмірі 200 000 доларів США на споживчі цілі, з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15% річних, та кінцевим терміном повернення до 3 листопада 2009 року.

8 листопада 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_5 оформлено договір про внесення змін і доповнень до договору про відкриття кредитної лінії, за умовами якого був змінений графік зменшення ліміту кредитування.

Згідно договору поруки від 3 листопада 2006 року, укладеного між АКБ «Правекс-банк» та ОСОБА_7, остання зобов'язалась відповідати перед банком за виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором.

Крім того, у якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору 3 листопада 2006 року між ОСОБА_5 та АКБ «Правекс-банк» був оформлений іпотечній договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, згідно умов якого ОСОБА_5 передала в іпотеку банку належне їй нерухоме майно - житловий будинок з надбудовами та спорудами АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0583 га, за цією ж адресою.

26 листопада 2007 року між ОСОБА_5 та АКБ «Правекс-банк» оформлено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору, згідно умов якого ОСОБА_5, була зобов'язана повернути кредит у розмірі 200 000 доларів США в строк до 3 листопада 2009 року, шляхом перерахування коштів на позичковий рахунок відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування, встановленого в п.п. 1 кредитного договору.

22 січня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено виконавчий напис № 10, яким звернуто стягнення на житловий будинок з надбудовами та спорудами АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0583 га, за цією ж адресою, які належать ОСОБА_5 на праві приватної власності та були передані в іпотеку банку.

Згідно з вказаним виконавчим написом за рахунок коштів від реалізації майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «Правекс-банк» у загальному розмірі 208264,75 доларів США та 1700 гривень витрат на оплату нотаріальної дії. Виконавчий напис складено на окремому бланку серії ВМК №857476.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 пункту 283 Інструкції передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Згідно пункту 284 зазначеної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що при вчиненні нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 виконавчого напису не було перевірено чи сплинув 30-ти денний строк з моменту одержання ОСОБА_5 письмової вимоги про усунення порушень, а також факт отримання такої письмової вимоги. Не перевірено документів в підтвердження безспірності заборгованості ОСОБА_5 перед стягувачем ПАТ КБ «Правекс-банк». Не дотримано форми виконавчого напису, який має вчиняється на оригіналі документу, що встановлює заборгованість.

Вказані обставини не спростовані банком чи приватним нотаріусом в ході розгляду справи, останніми не підтверджено факт наявності документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Враховуючи наведене суди дійшли обґрунтованого висновку, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 № 10 від 22 січня 2010 року, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення в частині вирішення спору за позовом ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а суд апеляційної інстанції при перегляді справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для скасування рішення місцевого суду у цій частині.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів в частині вирішення зазначених вимог, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень. При вирішенні справи в частині позовних вимог ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, місцевим та апеляційним судами правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційну скаргу в частині оскарження судових рішень про задоволення вимог ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню слід відхилити і залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині без змін.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в іншій частині, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5 та відмовляючи у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості по кредитному договору виходив з того, що ухвалою суду від 21 лютого 2013 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу з метою встановлення обстави щодо підписання ОСОБА_5 кредитного договору та заяви на видачу готівки. Згідно повідомлення експерта від 10 травня 2013 року матеріали справи були повернуті на адресу суду без надання експертного висновку, оскільки вимоги клопотання експерта були виконані не у повному обсязі, зокрема банком не були надані оригінали документів, що підлягають дослідженню - договір про відкриття кредитної лінії від 2 листопада 2006 року, додаток до договору з відміткою «заповняється позичальником власноручно», заяви про видачу готівки, щодо отримання грошових коштів позичальником. В апеляційному суді за клопотанням сторін також було призначено експертизу, для якої банком не було надано необхідних для дослідження документів.

Такі дії ПАТ КБ «Правекс-Банк» щодо ненадання витребуваних експертом документів, при покладенні на нього такого обов'язку судами розцінені, як ухилення від участі в експертизі та свідчать на користь ОСОБА_5

Суди дійшли висновку, що факт, для з'ясування якого була призначена експертиза - підписання кредитного договору, додатку до нього та отримання коштів безпосередньо ОСОБА_5 не підтверджений ПАТ «КБ «Правекс-Банк» в порядку визначеному законом.

Посилаючись на наведене суди визнали встановленим той факт, що у договорі про відкриття кредитної лінії від 3 листопада 2006 року, що оформлений між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_5, в додатку до нього, та в заявах про видачу готівки у 2006-2008 роках, - підпис від імені позичальника ОСОБА_5 вчинено іншою особою (особами).

Оскільки судами визнано обставини того, що ОСОБА_5 спірний договір про відкриття кредитної лінії не підписувала, ними встановлено відсутність волевиявлення ОСОБА_5 на укладення оспорюваного договору, що є порушенням ч.3 ст.203 ЦПК України та підставою для визнання такого правочину недійсним. Оскільки судом визнано недійсним основне зобов'язання, яке випливає з договору про відкриття кредитної лінії, то визнанню недійсним підлягає і іпотечний договір.

Апеляційний суд повністю погодився з висновками суду першої інстанції у цій частині та залишив ухвалене ним рішення буз змін.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 3,4 ст. 60 ЦПК України).

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ч. 1 спи 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати Факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У даній справі судова почеркознавча експертиза призначалась двічі: ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 листопада 2013 року.

В ході апеляційного розгляду справи апеляційний суд дослідив факт не надання банком документів згідно ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 21 лютого 2013 року, разом з тим, залишив поза увагою надані в подальшому банком документи, не надав їм належної оцінки, не вирішив питання щодо можливості надання експертам дозволу на проведення експертизи за наявними у справі доказами, не уточнив поставлені перед експертами питання.

У будь-якому випадку, ухилення сторони від подання експертам необхідних матеріалів не може бути безумовною підставою для визнання або відмови у визнанні судом факту, для з'ясування якого була призначена експертиза.

Встановлення таких фактів має здійснюватись судом на підставі оцінки зібраних у справі доказів, як кожного окремо, так і їх сукупності.

Крім того, апеляційним судом не враховано, що висновок експертизи є лише одним із доказів у справі і, навіть у разі його наявності, йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами для встановлення факту укладення чи не укладення кредитного договору між сторонами, зокрема щодо його підписання позичальником.

В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не надано належну оцінку зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.

Фактично судом допущено однобічність у дослідженні доказів та не перевірено усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог і заперечень щодо укладених договорів.

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхового вирішення спору, який виник щодо заборгованості за кредитним договором, визнання його недійсним, а також щодо визнання недійсними похідних від нього правочинів, зокрема іпотечного договору.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

Враховуючи наведене, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення в частині залишення без змін рішення місцевого суду про задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними та відмову у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи у цій частині до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання договорів недійсними скасувати.

Справу у цій частині передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2014 року в частині позову ОСОБА_5 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Умнова
І.М. Фаловська