У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Карпенко С.О., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання незаконними та скасування наказу та повідомлення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона працює у ДП «Адміністрація морських портів України» на посаді провідного юриста відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи. Її робоче місце розташоване за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14. 23 січня 2015 року ДП «Адміністрація морських портів України» видано наказ № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників», у якому зазначено про проведення в апараті управління відповідача змін в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць працівників апарату управління відповідача служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи та інспектора з запобігання і протидії корупції, які розміщуються в орендованих приміщеннях за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, до приміщень будівлі відповідача за адресою: м. Одеса, вулиця Ланжеронівська, 1, та вказаним Наказом передбачено зміни істотних умов праці працівникам апарату управління, робочі місця яких за посадами визначені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, а саме, перенесення їх робочих місць за адресою: м. Одеса, вулиця Ланжеронівська, 1. Крім того, вказаним наказом передбачено, що у разі незгоди працівників від продовження роботи в нових умовах праці, їм необхідно здійснити заходи по припиненню трудового договору згідно із законодавством.

04 лютого 2015 року її особисто було ознайомлено із наказом та вручено повідомлення від 26 січня 2015 року № 02-03/23 про зміни в організації виробництва і праці та про наступну зміну істотних умов праці за посадою.

Позивач вважає вказаний наказ незаконним та таким, що виданий безпідставно, оскільки доказів проведення змін в організації виробництва і праці у Відповідача не відбулося, а також він порушує діюче трудове законодавство. Крім того, вона є членом виборного органу - профкому первинної профспілкової організації відповідача, проте в порушення діючого законодавства, наказ не був погоджений із первинною профспілковою організацією відповідача, тому просила суд визнати незаконним та скасувати наказ № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» та визнати незаконним та скасувати повідомлення від 26 січня 2015 року № 02-03/23, видане на підставі Наказу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Голови ДП «Адміністрація морських портів України» від 23 січня 2015 року №18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну умов праці працівників».

Визнано незаконним повідомлення ДП «Адміністрація морських портів України» від 26 січня 2015 року №02-03/23 про зміну істотних умов праці працівників управління ДП «Адміністрація морських портів України».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

ОСОБА_6 не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам ухвалене у справі судові рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний наказ № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» суперечить нормам діючого законодавства та підлягає визнанню незаконним, оскільки виданий без погодження із первинною профспілковою організацією ДП «Адміністрація морських портів України». Крім того, позовна вимога про визнання незаконним повідомлення ДП «Адміністрація морських портів України» від 26 січня 2015 року про зміну істотних умов праці працівників управління ДП «Адміністрація морських портів України» також підлягає задоволенню, оскільки воно видане на підставі незаконного наказу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наказом № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» права ОСОБА_6 не порушені, оскільки на час звернення до суду з вказаним позовом вона продовжувала працювати на підприємстві, тому її звернення до суду є передчасним.

Однак, такий висновок зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_6 перебувала у трудових відносинах з ДП «Адміністрація морських портів України» та працювала на посаді провідного юрисконсульта відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи.

ДП «Адміністрація морських портів України» є державним підприємством і діє, як державне комерційне підприємство, створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року № 133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» та входить до системи сфери управління Міністерства інфраструктури транспорту України.

Місцезнаходження підприємства м. Київ, пр. Перемоги, 14.

23 січня 2015 року ДП «Адміністрація морських портів України» видано наказ № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» (далі - Наказ).

Як вбачається із вказаного Наказу, він виданий з метою оптимізації управлінської праці діяльності апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» шляхом розміщення їх робочих місць у приміщеннях, закріплених за ДП «Адміністрація морських портів України» у м. Одесі, а також забезпечення економного та раціонального використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства.

Пунктами 1-3 Наказу передбачено проведення в апараті управління ДП «Адміністрація морських портів України» змін в організації виробництва і праці шляхом переведення підрозділів та робочих місць працівників апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи і інспектора з запобігання і протидії корупції, які розміщуються в орендованих приміщеннях за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, до приміщень будівлі ДП «Адміністрація морських портів України» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1.

У зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, зазначеними у п. 1 цього наказу, передбачено з дотриманням вимог законодавства змінити істотні умови праці працівникам апарату управління, робочі місця яких за посадами визначені за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, а саме: перенести робочі місця, які розташовані за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 14, до приміщень будівлі ДП «Адміністрація морських портів України» за адресою: м. Одеса, Ланжеронівська, 1.

У разі незгоди працівників від проходження роботи в нових умовах праці, здійснити заходи по припиненню трудового договору згідно з законодавством.

Крім того, ОСОБА_6 було повідомлено про зміни в організації виробництва і праці, згідно з Наказом (далі - Повідомлення) № 02-03/23 від 26 січня 2015 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 ознайомлена із Наказом та Повідомленням 04 лютого 2015 року.

Згідно із ч. 1 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у ст. 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не погоджуючись з вказаним Наказом та Повідомленням, ОСОБА_6 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що зміна істотних умов праці працівників апарату управління ДП «Адміністрація морських портів України» шляхом перенесення їх робочих місць, які розташовані в приміщенні по пр. Перемоги, 14 в м. Києві в приміщення по вул. Ланжеронівській, 1 у м. Одесі проведена без зміни в організації виробництва і праці на підприємстві, а також на те, що Наказ, яким фактично змінені умови трудового договору, виданий без погодження із первинною профспілковою організацією ДП «Адміністрація морських портів України».

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що наказом № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» не порушені права позивача, вищевказаних вимог діючого законодавства не врахував, не звернув уваги на те, що вимоги позивачки безпосередньо пов'язані з захистом її трудових прав, так як вона вважає, що переведення на роботу в іншу місцевість, при відсутності змін в організації виробництва і праці на підприємстві, є незаконним, а наслідком її незгоди на продовження роботи в нових умовах є її звільнення.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що посилання в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав установленими, чи на невідповідність висновків суду обставинам справи підлягає перевірці апеляційним судом шляхом дослідження доказів, яким, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не дав оцінки або дав неправильну оцінку.

Отже, суд апеляційної інстанції, на порушення вимог ст. ст. 303, 309 ЦПК України належним чином не перевірив законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, у зв'язку з чим не дав належної правової оцінки висновкам суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та чи відповідають вони установленим судом першої інстанції обставинам справи шляхом дослідження доказів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскільки апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог лише з тих підстав, що наказом № 18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» права ОСОБА_6 не порушені, вказане рішення законним та обґрунтованим визнати не можна, тому воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук