У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,
суддів:Закропивного О.В.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача фінансових послуг, стягнення коштів за договорами строкового вкладу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 квітня 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу № 1595, згідно з яким на депозитний рахунок позивачем було внесено суму у розмірі 6 800 дол. США, зі строком повернення вкладу до 22 жовтня 2014 року та сплатою відсотків у розмірі 11 % річних. 25 квітня 2014 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу № 1625, згідно з яким на депозитний рахунок позивачем було внесено суму у розмірі 10 тис. дол. США, зі строком повернення вкладу до 22 жовтня 2014 року та сплатою відсотків у розмірі 11 % річних. Уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_6 вказав також, що 13 січня 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу № 4482, згідно з яким на депозитний рахунок позивачем було внесено суму у розмірі 7 тис. дол. США, зі строком повернення вкладу до 18 січня 2015 року та сплатою відсотків у розмірі 10,25 % річних.

Посилаючись з урахуванням уточнень на те, що банком не виконані умови договорів банківського вкладу, порушено вимоги законодавства та не повернено відповідні суми депозитів, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути з ПАТ «Дельта Банк» суми вказаних депозитів разом із передбаченими договорами відсотками.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» за договорами банківських вкладів кошти у сумі 19 216 дол. США 75 центів та витрати на правову допомогу в сумі 3 900 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 13 січня 2014 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу № 4482, згідно з яким на депозитний рахунок позивачем було внесено суму у розмірі 7 тис. дол. США, зі строком повернення вкладу до 18 січня 2015 року та сплатою відсотків у розмірі 10,25 % річних.

25 квітня 2014 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу № 1595, згідно з яким на депозитний рахунок позивачем було внесено суму у розмірі 6 800 дол. США, зі строком повернення вкладу до 22 жовтня 2014 року та сплатою відсотків у розмірі 11 % річних.

25 квітня 2014 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу № 1625, згідно з яким на депозитний рахунок позивачем було внесено суму у розмірі 10 тис. дол. США, зі строком повернення вкладу до 22 жовтня 2014 року та сплатою відсотків у розмірі 11 % річних.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що банк не виконав своїх зобов'язання за вказаними договорами та не повернув внесені позивачем грошові кошти на його вимогу у визначені договорами строки, а тому вказані суми підлягають стягненню з відповідача.

Проте, повністю з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Зі змісту спірних депозитних договорів банківських вкладів вбачається, що відповідно до п. 1.10 вказаних договорів передбачено, що вклад повертається по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № НОМЕР_1, відкритий на ім'я вкладника.

Згідно з п. 1.9 вказаних договорів таким самим шляхом відбувається зарахування процентів за вкладом, що виплачуються щомісячно.

Матеріали справи містять виписки за операціями по картковому рахунку № НОМЕР_1, з яких вбачається, що на відповідний поточний рахунок перераховано суми депозитних вкладів (а.с. 113, 141).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 3-80гс14 від 02 вересня 2014 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02 березня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» з 03 березня 2015 року діє тимчасова адміністрація.

Спеціальним законом, що регулює виведення неплатоспроможних банків з ринку, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у п. п. 6, 16 ст. 2 якого дані такі визначення: ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. п. 1-3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій, у порушення вимог ст.ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України, не враховані зазначені положення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 13 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник
Судді:О.В.Закропивний
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик