Номер провадження: 22-ц/785/9825/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Оверіної О.В.

при секретарі: Книгиницькому О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ „Укрсиббанк про захист прав споживачів, про визнання кредитного договору недійсним, про відшкодування збитків, про відшкодування моральної шкоди, про тлумачення окремих пунктів договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про захист прав споживача, про визнання кредитного договору недійсним, про відшкодування збитків, про відшкодування моральної шкоди, про тлумачення окремих пунктів договору. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.09.2007 позивач і відповідач уклали договір споживчого кредиту за умовами якого: позивач отримує кредит в сумі 57970,00. (пятдесят сім тисяч дев'ятсот сімдесят) доларів США, що еквівалентно в гривнях 292748,50 (двісті дев'ятсот дві тисячі сімсот сорок вісім) грн. 50 коп. за курсом Національного банку України. Курс становив 5,5 грн. за 1 долар США на момент укладання договору. Відповідно до підпункту 1.2.2 пункту 1.2 спірного договору «Позичальник» (позивач) зобов'язався повертати суму кредиту ануїтетними платежами щомісяця до погашення кредиту у розмірі 825,00 доларів США.

Позивач, при укладенні договору виходив з того, що курс долара до гривні буде стабільним протягом усього терміну дії договору і не припускав, що курс гривні почне різко змінюватися до долара: з 5,5 грн. за 1 долар США в 2007 р. до 30 грн. за долар США в лютому 2015 року, тобто курс піднявся більш ніж в 5-ть разів (більше 500%). Якщо б позивач знав при укладенні договору, що гривня знеціниться так сильно під час дії договору, по відношенню до долара США більш ніж на 500%, то не уклав би спірний договір на умовах, передбачених у договорі, або уклав би його на інших умовах, оскільки при такому курсі гривні до долара позивачеві не вигідно було б укладати договір.

06.03.2015 позивач направив на адресу відповідача заяву про зміну умов договору, а саме підпункту 1.2.2 пункту 1.2, в частині ануїтетних платежів за договором 825 доларів США, що еквівалентно 4537,50 грн. за курсом Національного банку України 5,5 грн. за 1 долар США на момент укладання договору.

Також позивач запропонував змінити п. 1.3.1 договору, яким передбачалася зміна процентної ставки 11,6% річних на іншу ставку протягом терміну дії договору.

Відповідач не погодився на зміни запропонованих позивачем, оскільки відповіді не дав. Позивач посилається на те, що при укладанні договору відповідач в порушення п.3.8 «Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затвердженого постановою НБУ від 10.05.2007 № 168 зобов'язаний був надати, але не надав при укладенні договору інформацію про те, що валютні ризики при виконанні зобов'язань за договором несе позивач.

Позивач, не знав про те, що валютні ризики за договором несе він, оскільки в умовах договору прямо не передбачено, що валютні ризики несе позивач, де в п. 1.1 вказано - вартість валютного договору в гривнях складає 292748,50 грн., визначеного за курсом Національного банку України, який становив 5,05 грн. за долар США на момент укладання угоди. Крім того, п.10.2 підпункту «в» договору передбачено, що при валютних коливаннях відповідач може змінити процентну ставку за договором.

В звязку з чим, він вважає, що уклав договір під впливом помилки, оскільки якщо б позивач знав про те, що валютні ризики при укладенні договору при виконанні зобов'язань несе він, то ніколи не уклав би даний договір.

При цьому, позивач посилається на те, що в порушення ст.ст. 15, 19 № Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав йому необхідну, достовірну, своєчасну інформацію щодо придбання кредиту щодо спірного договору, яка повинна містити відомості про основні її властивості і зокрема про валютні ризики, які несе та чи інша сторона угоди. В звязку з чим, він вважає, що йому заподіяно збитки неповною інформацією. Окрім того, договір був укладений з застосування нечесної підприємницької діяльності, оскільки позивачу не була надана інформація про те, що валютні ризики при виконанні зобов'язань за договором покладаються на нього, у звязку з чим, він вважає, що необхідно визнати недійсним кредитний договір, повернути сторони у первісний стан та стягнути з відповідача матеріальна та моральну шкоду.

На підставі викладеного, позивач просив:

1. Визнати недійсною угоду споживчого кредиту в доларах США №0 від 11.09.2007 з додатками № 1 та № 2 від 11.09.2007 укладену між позивачем та відповідачем із застосуванням нечесної підприємницької практики, яка ввела позивача в оману (ненаданням відповідачем інформації про те, що валютні ризики при виконанні зобов'язань за договором несе позивач, що має важливе значення для усвідомленого прийняття рішення позивачем укласти угоду), тому що вважав, що валютні ризики по даному кредитному договору несе відповідач.

2. Застосувати наслідки недійсності правочину, повернувши сторони у первісний стан, стягнувши збитки в сумі 63533,00 доларів США (еквівалент 288719,85 грн.,), які заподіяні позивачеві незаконною угодою і не наданням відповідачем своєчасної інформації про те, що валютні ризики при виконанні зобов'язань за кредитним договором несе позивач.

3. Стягнути моральну шкоду з відповідача за душевні страждання в сумі 100000,00 грн. завдані відповідачем, ускладненням прочитання додаткової угоди № 1 від 11.09.2007р. до договору споживчого кредиту № 0, виконаного меншим по кеглю шрифту ніж основний договір, введенням позивача в оману по укладеній угоді і не наданням своєчасної інформації при укладенні договору про те, що валютні ризики при виконанні зобов'язань за договором несе позивач, які спричинили заподіяння відповідачем збитків позивачеві.

4. Постановити рішення про тлумачення змісту правочину споживчого кредиту від 11.09.2007 г.№0 п.1.1; п. 1.2.2; п.10.2 ч 1. підпункта «в» (без урахування підпунктів «а» і «б».

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 06.10.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 06.10.2015 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

11 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (надалі - Кредитний договір), за яким ОСОБА_3 надав Позичальнику кредитні кошти в сумі 57 970,00 дол. США. (а.с.3)

Так, згідно п. 1.1 договору ОСОБА_3 зобовязується надати позичальнику однією сумою, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 57 970,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначений цим ОСОБА_3. Вказана суму кредиту дорівнює еквівалентну 292748 гривень 50 копійок за курсом Національного Банку України на день укладання цього договору.

Відповідно до п.1.2.1 договору надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін: 11.09.2007року.

Пунктом 1.2.2 договору встановлено, що позичальник у будь-якому випадку зобовязаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 10 вересня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлених на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного Банком термін (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього ОСОБА_3 на підставі будь-якого з п.п. 2.3, 4.9., 5.3, 5,6, 5.8., 5.10, 8.4., 10.2., 10.14 ОСОБА_3.

Цим же пунктом передбачено, що позичальник зобовязується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 825 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. Розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки, згідно із п. 1.3.1 та 10.2. цього ОСОБА_3.

Пунктом 10.1. ОСОБА_3 встановлено, що відповідно до вимог статті 651 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що протягом дії цього ОСОБА_3 відповідно до умов п. 1.3.1. ОСОБА_3 може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме:

а) порушення Позичальником кредитної дисципліни (тобто, неналежного виконання умов цього ОСОБА_3 та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим ОСОБА_3); та/або

б) погіршення фінансового стану Позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться Банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню Позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов'язань, передбачених цим ОСОБА_3; та/або

в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього ОСОБА_3 чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункту за бланковими кредитами "овернайт" НБУ з дати укладення цього ОСОБА_3 чи останнього перегляду процентної ставки.

Одночасно з підписанням Кредитного договору, 11.09.2007 року між сторонами за Кредитним договором укладено також Додаткову угоду № 1 «Графік платежів та сукупна вартість кредиту», в якому зазначена сукупна вартість кредиту на вимогу положень законодавства про захист прав споживачів (а.с. 58-60).

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ПАТ „Укрсиббанк про захист прав споживачів, про визнання кредитного договору недійсним, про відшкодування збитків, про відшкодування моральної шкоди, про тлумачення окремих пунктів договору, суд першої інстанції виходив з того, що позивач усвідомлював наслідки укладення кредитного договору, а також про обовязок повернення коштів у валюті зобовязання, а саме в доларах США. Посилання позивача на порушення відповідачем ст.ст. 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме на ненадання банком повної та достовірної інформацію про валютні ризики, здійснення нечесної підприємницької діяльності є безпідставним. Відсутні підставі для визнання кредитного договору та додатків до нього недійсними на підставі ст.ст. 201 ч.1, ст. 215, 230 ЦК України, а також застосування наслідків недійсності правочинів передбачених ст. 216 ЦК України. Також не встановлено підстав для визнання кредитного договору недійсним, як такого, що укладений під впливом помилки, ст. 229 ЦК України, оскільки позивач усвідомлював наслідки укладення кредитного договору, був обізнаний із суттєвими умовами договору, а також про обовязок повернення коштів у валюті зобовязання, а саме в доларах США. Крім того, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, які передбачені ст.ст. 22,23,227,1166, 1167 ЦК України відсутні, оскільки судом не встановлено неправомірності дій відповідача. Зміст правочину є належно витлумачений в тесті договору, та не потребує додаткового тлумачення. Ані в позовній заяві, ані в судовому засіданні представником позивача не доведено суду, що саме є незрозумілими в договорі і що потребує детального тлумачення.

Такі висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам і засновані на законі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 3.8. Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10.05.2007 № 168 разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору:

попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач;

надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним

Відповідно до п.1.1. Правила розроблено відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України "Про Національний банк України", статей 47, 49 та 56 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів, з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів (далі - кредитні договори), запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації.

Відповідно до ч. 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час укладення договору споживчого кредиту перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування, у тому числі ресторанного господарства, несуть відповідальність за відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже зазначалося, позивач обґрунтував вимоги про визнання недійсною угоду споживчого кредиту в доларах США № 0 від 11.09.2007 року з додатками № 1 та № 2 від 11.09.2007 року, укладену між позивачем та відповідачем тим, що Банком застосовано нечесну підприємницьку практику, яка ввела позивача в оману. ОСОБА_4 не надав споживачу інформацію про те, що валютні ризики при виконанні зобов'язань за договором несе споживач, що має важливе значення для усвідомленого прийняття рішення позивачем укласти угоду. Крім того, надаючи на підпис ОСОБА_2 текст договору споживчого кредиту № 0 від 11.09.2007 року, ОСОБА_4, в порушення ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» виклав текст додатку до договору меншим кеглем шрифту ніж основний договір, що ускладнило прочитання даної інформації споживачем.

Судова колегія звертає увагу, що абзацем 12 частини 4 статті 11, який містить норму про заборону у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону був вперше викладений в даній редакції Законом України № 3795-VI від 22.09.2011 року, яким були внесені відповідні зміни до Закону України «Про захист прав споживачів». Відовідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України № 3795 від 22.09.2011 року дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що позивач є особою похилого віку та/або особою яка має такі вади здоров`я, які при такому кеглі шрифту дійсно унеможливлюють прочитання та зрозуміння додатків до кредитного договору, а також настання правових наслідків, передбачених його умовами.

Відповідно до абз 3 ч.1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач самостійно обрав валюту споживчого договору і укладення такого договору в іноземній валюті станом на 11.09.2007 року не було заборонено законом.

Відповідно до абз 3 ч. 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час укладення договору споживчого кредиту у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Судова колегія звертає увагу, що договір про надання споживчого кредиту укладений 11.09.2007 року. Умовами договору було передбачено обов`язок позичальника повертати кредит ануїтетними платежами по 825 доларі щомісяця на весь строк дії споживчого договору. До складу ануїтетного щомісячного платежу входять, як тіло кредиту, так і проценти за користування кредитом відповідно до процентної ставки передбаченої договором. За весь дії час договору процентна ставка за користування кредитними коштами не змінювалася. Позивач заборгованості за кредитним договором не має, в тому числі і на час розгляду справи в апеляційному суді. З позовом про визнання недійсним договору споживчого кредиту з посиланням на те, що йому при підписанні договору не довели інформацію, що саме він несе валютні ризики, позивач звернувся у березні 2015 року - через 7,5 років після укладення кредитного договору, коли позивач вже виплатив 75% тіла кредиту та процентів, ( на час слухання справи в апеляційному суді виплатив 83% тіла кредиту) і процентів за користування кредитом.

В засіданні судової колегії представник ПАТ «УкрСиббанк» пояснила, що ОСОБА_2 дійсно є клієнтом банку і при цьому клієнтом платоспроможним, оскільки ніякої заборгованості у нього перед банком немає. ОСОБА_2 тривалий час користується спеціальною програмою банку щодо придбання доларів США для оплати кредиту без утримання збору в Пенсійний фонд України.

Оцінюючи всі встановлені осбатвини справи у сукупності, судова колегія погоджується з висновком районного суду про те, що позивач усвідомлював наслідки укладення кредитного договору, а також про обовязок повернення коштів у валюті зобовязання, а саме в доларах і посилання позивача на порушення відповідачем ст.ст. 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме на ненадання банком повної та достовірної інформацію про валютні ризики, здійснення нечесної підприємницької діяльності є безпідставним.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору споживчого кредиту в доларах США № 0 від 11.09.2007 року з додатками № 1 та № 2 від 11.09.2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 на підставі ст.ст. 201 ч.1, ст. 215, 230 ЦК України, а також застосування наслідків недійсності правочинів передбачених ст. 216 ЦК України.

Немає також підстав для визнання кредитного договору недійсним, як такого, що укладений під впливом помилки за ст. 229 ЦК України, оскільки районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивач усвідомлював наслідки укладення кредитного договору, був обізнаний із суттєвими умовами договору зокрема про обовязок повернення коштів у валюті зобовязання, а саме в доларах США.

Протягом тривалого часу позивач повертав кредит у доларах США і навіть після суттєвого знецінення національної валюти у 2008 році з 5,05 грн. до 8 грн. за долар США (на 80%), позивач тривалий час продовжував повертати кредит у доларах США. Після знецінення національної валюти наприкінці 2014 року напочатку 2015 року позивач продовжував і продовжує повертати кредит в доларах США користуючись при цьому спеціальною програмою Банку для придбання валюти за пільговим валютним курсом.

Що стосується вимог позивача про тлумачення судом п.п. 1.1., 1.2.2. 10.2 ч 1. підпункта «в» (без урахування підпунктів «а» і «б») то судова колегія виходить з такого.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Як убачається із матеріалів справи зверненню ОСОБА_2 до суду з позовом передувало звернення до Банку про зміну умов кредитного договору зокрема п.1.2.2. щодо повернення кредиту ануїтетними платежами по 825 доларів США щомісячно із застосуванням курсу гривні до долару США, який був на час укладення кредитного договору 11.09.2007 року та в п.1.3.1 щодо неможливості зміни розміру процентної ставки.

Відповідно до абз 3 ч. 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час укладення договору споживчого кредиту у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Тобто положення п.п. в п. 10.1 кредитного договору на час його укладення відповідало Закону України «Про захист прав споживачів» в тій редакції закону.

У контексті Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року визначальним є саме дата рішення про зміну ставки банком, а саме до 10 січня 2009 року.

Проте, як встановлено судом, незважаючи на передбачену у кредитному договорі можливість зміни процентної ставки в односторонньому порядку, що до 10.01.2009 року законом не заборонялося, тем не менше ПАТ «Укрсиббанк» процентної ставки за договором споживчого кредиту з ОСОБА_2 не змінював. Після 10.01.2009 року змінити процетну ставку в односторонньому порядку не передбачено законодавством і така зміна є нікчемною.

Як вже встановлено судом і підтверджено матеріалами справи позивач протягом тривалого часу повертав і повертає кредит у доларах США і на даний час виплатив більше 80% тіла кредиту і відсотків відповідно до графіку повернення кредиту, простроченої заборгованості за кредитним договором немає. Повернення кредиту в доларах США ОСОБА_2 здійснює протягом 8 років незважаючи, що за цей період вже неодноразово відбувалося значне обвальне знецінення національної валюти до долару США починаючи зокрема з жовтня 2008 року тощо, коли курс гривні до долару США впав з 5,05 грн. до 8 грн. за долар США (більше ніж на 80%). Позивач користується програмою Банку щодо придбання валюти без утримання збору в Пенсійний фонд України. Всі ці обставини свідчать, що позивач весь час дії кредитного договору (більше 8 років) ніс валютні ризики самостійно, розуміючи саме цьому контексті відповідні умови укладеного ним кредитного договору.

При таких обставинах, судова колегія погоджується з висновком районного суду, який відмовив у тлумаченні змісту правочину споживчого кредиту від 11.09.2007 року №0 п.1.1; п. 1.2.2; п.10.2 ч 1. підпункта «в» (без урахування підпунктів «а» і «б») з посиланням на те, що позивач усвідомлював наслідки укладення кредитного договору, був обізнаний із суттєвими умовами договору, а також про обовязок повернення коштів у валюті зобовязання, а саме в доларах США. Зміст правочину є належно витлумачений в тесті договору, та не потребує додаткового тлумачення. Ані в позовній заяві, ані в судовому засіданні представником позивача не доведено суду, що саме є незрозумілими в договорі і що потребує детального тлумачення .

Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, які передбачені ст.ст. 22,23,227,1166, 1167 ЦК України раойнним судом обґрунтовано відхилені, оскільки не встановлено неправомірності дій ПАТ «УкрСиббанк».

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 зведені виключно до переоцінки доказів в контексті встановлених обставин (про що прямо зазначено в апеляційній скарзі) і не спростовують правильність висновків районного суду.

Доводи про те, що позивач з 2014 року проходить лікування від хвороби, на яку він захворів внаслідок незаконних дій відповідача, є суб`єктивною думкою позивача, яка не підтверджена відповідними належними доказами і заснована виключно на припущеннях.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

ОСОБА_5