Ухвала

іменем України

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа - Білозерський районний сектор Управління державної міграційної служби у Херсонській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття із реєстраційного обліку, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом, у якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 - шляхом проведення прилюдних торгів, та виселити з будинку ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 05 травня 2006 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачу 37 780 доларів США, а він зобов'язався їх повернути до 04 травня 2025 року та сплатити 10,8 % річних за користування коштами і на забезпечення виконання цих зобов'язань передав в іпотеку банку належний йому житловий будинок.

Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, в результаті чого утворився борг, який станом на 22 листопада 2011 року становить 521 441 грн 56 коп.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 03 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що іпотекодавець на момент укладення договору іпотеки не набув права власності на спірний житловий будинок, оскільки право власності на нього було зареєстровано після укладення договору, договір іпотеки є нікчемним, оскільки його укладено без дозволу органу опіки та піклування, і він суперечить правам та інтересам малолітніх дітей.

Крім того, на момент розгляду справи набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому підстав для задоволення позову немає.

Проте погодитися з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 05 травня 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 укладено договір про іпотечний кредитний договір, за яким банк надав відповідачу 37 780 доларів США на придбання житлового будинку, а відповідач зобов'язався їх повернути до 04 травня 2025 року та сплатити 10,8 % річних за користування коштами.

У цей же день ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_12 житловий будинок АДРЕСА_1 та передав його в іпотеку банку.

Позичальник не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, в результаті чого утворився борг, який станом на 22 листопада 2011 року становить 521 441 грн 56 коп.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 22 листопада 2011 року задоволено позов банку та стягнуто з ОСОБА_6 борг за кредитним договором у розмірі 65 354 доларів США, що еквівалентно 521 441 грн 56 коп., на виконання якого видано виконавчий лист, який 22 серпня 2013 року повернуто стягувачу.

Відповідач не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором і позивач просить задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду (ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимог ч. 4 ст. 10, ст. 213, 214 ЦПК України щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не врахував, що позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку із невиконанням боржником зобов'язань за кредитним договором, а відтак не встановив відповідних обставин справи, зокрема наявності боргу, його розміру та складових, не перевірив наявності у позивача права на погашення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, не надав їм відповідної оцінки.

Натомість, зробивши висновок про нікчемність договору іпотеки, оскільки порушені права малолітніх дітей його укладенням, та відсутність реєстрації права власності на будинок за іпотекодавцем на момент укладення договору іпотеки, не врахував презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) та ті обставини, що це не є предметом спору, не надав їм належної оцінки, зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову з цих підстав, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Крім того, суд неправильно застосував Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та послався на його приписи як на одну з підстав для відмови в позові.

При цьому не врахував, що цей закон не змінює регулювання спірних відносин, а лише тимчасово забороняє (зупиняє) примусове відчуження майна без згоди власника, не перевірив відповідність свого рішення правовому висновку, зробленому Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, на порушення ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, постановив ухвалу про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково, рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко