Справа №468/378/15-ц 18.08.2015 18.08.2015 18.08.2015
Провадження №22-ц/784/2020/15 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

18 серпня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Темнікової В.І.,

при секретарі судового засідання Свіщуку О.В.,

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»

на заочне рішення Баштанського районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про повернення депозитного вкладу,

в с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення депозитного вкладу.

Позивач зазначала, що 26 січня 2015 року уклала з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договір банківського вкладу «Блискуча сімка», відповідно до якого розмістила у відповідача на депозитному рахунку грошові кошти в розмірі 56504 грн.59 коп.

09 лютого 2015 року вона звернулася до банку з вимогою про повернення коштів. Цього ж дня вона отримала 2900 грн., а наступного - 2068 грн. Решту суми Банк пообіцяв повернути в кінці лютого місяця. Між тим, свої зобовязання не виконав.

12 березня 2015 року звернулася до Банку з заявою про видачу депозиту, але до цього часу кошти не отримала.

Посилаючись на те, що відповідач відмовився виплатити іншу частину вкладу, позивач просила стягнути з відповідача на її користь депозитний вклад в розмірі 51536 грн. та проценти за період з 09 лютого по 25 березня 2015 року, а всього 52 781 грн.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача 52449 грн. 16 коп., з яких 51536 грн. 59 коп. сума вкладу, 912 грн.57 коп. проценти за період з 09 лютого по 25 березня 2015 року. В задоволенні вимог про стягнення процентів в більшій сумі відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із змісту параграфу 2 глави 71 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором (ст.1058 ЦК). Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ст. 1060 ЦК). Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ст. 1061 ЦК).

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 26 січня 2015 року ОСОБА_3 уклала з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договір про банківський строковий (вклад) «Блискуча сімка» ( в національній валюті), відповідно до якого вона розмістила у відповідача на депозитному рахунку грошові кошти в розмірі 56504 грн.59 коп. за загальним строком до 26 квітня 2015 року, зі сплатою відповідачем на його користь від 20 до 21,2 відсотків на суму депозитного вкладу відповідно до передбачених п.1.2 Договору ставок.

Згідно п.2.1 договору нарахування процентів за вкладом за ставками, визначеними в п.1.2 договору, проводяться від дня надходження вкладу до дня, який передує його поверненню за методом факт/факт ( фактична кількість днів у місяці і році). Проценти нараховуються на всю суму вкладу.

У випадку дострокового розірвання договору з ініціативи клієнта протягом будь-якого строку зі строків, визначених у п.1.1 банк здійснює перерахунок процентів, нарахованих за фактичний термін розміщення вкладу у тому строці, в якому клієнту достроково повертається сума вкладу, до дня, який передує його поверненню «Клієнту» або списанню з рахунку «Клієнта», за ставкою 1% річних ( п.2.6 договору).

На вимогу позивача 09 лютого 2015 року їй було виплачено 2900 грн., а 10 лютого 2015 року - 2068 грн.

12 березня 2015 року позивач знову звернулася до відповідача з заявою про повернення депозитного вкладу. Але банк відмовився повернути вклад, посилаючись на те, що видача коштів з поточного рахунку здійснюється з врахуванням обмежень, встановлених постановою Національного банку України від 3 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (далі Постанова НБУ № 160).

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відмова відповідача у видачі позивачу депозиту з посиланням на Постанову НБУ № 160 суперечить положенням ст. 1074 ЦК України, а тому з останнього підлягає стягненню сума вкладу, внесеного позивачем.

Доводи апелянта в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки встановлені даною постановою обмеження щодо видачі готівкових коштів не звільняє банк від обовязку повернути банківський вклад, в тому числі частинами.

Відповідно до ч.1,5 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно п.2.1 договору нарахування процентів за вкладом за ставками, визначеними в п.1.2 договору, проводяться від дня надходження вкладу до дня, який передує його поверненню за методом факт/факт ( фактична кількість днів у місяці і році). Проценти нараховуються на всю суму вкладу.

У випадку дострокового розірвання договору з ініціативи клієнта протягом будь-якого строку зі строків, визначених у п.1.1 банк здійснює перерахунок процентів, нарахованих за фактичний термін розміщення вкладу у тому строці, в якому клієнту достроково повертається сума вкладу, до дня, який передує його поверненню «Клієнту» або списанню з рахунку «Клієнта», за ставкою 1% річних ( п.2.6 договору).

Звернувшись до відповідача з у лютому 2015 року з вимогою про повернення суми депозиту, позивач засвідчила свій намір припинити дію договору. В звязку з чим, банк був зобовязаний повернути їй депозитні кошти з процентами.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема виписки із особового рахунку, на час звернення до суду з даним позовом сума вкладу у розмірі 51536 грн.59 коп. повернута позивачеві не була.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, наведеної у Постанові по справі 6-247 цс14 від 28 січня 2015 року проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

За таких обставин суд першої інстанції, розглянувши позов в межах заявлених вимог, дійшов вірного висновку про те, що з банку на користь позивача необхідно стягнути проценти по депозиту.

З врахуванням викладеного, твердження апелянта щодо безпідставного стягнення з Банку процентів за період з 09 лютого по 25 березня 2015 року не заслуговують на увагу.

Не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову посилання відповідача на виконання умов договору та зарахування коштів на поточний рахунок, відкритий на імя вкладника в установі банку, оскільки ці кошти позивачу виплачені не були, як цього вимагають положення ст. 1058 ЦК України.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить, тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статями 303, 308, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити, а заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: