Справа № 509/5561/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.,

при секретарі Осадченко С.В., за участю сторін по справі: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її представника, представника селищної ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Державна реєстраційна служба Овідіопольського РУЮ в Одеській області,

про припинення права власності,

про визнання права власності на нерухоме майно,

про визнання договорів оренди недійсними,

про зобов'язання вчинити певні дії,

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Овідіопольська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області,

про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом виселення, суд, -

ВСТАНОВИВ:

11 грудні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що відповідачеві ОСОБА_1 на праві приватної власності належала будівля магазину площею 59,6 кв.м. по АДРЕСА_1 в смт.Овідіополь Овідіопольського району Одеської області, що у подальшому перебувала у користуванні позивача згідно річних договорів оренди, і була за згодою відповідача демонтована, а на її місці позивач за рахунок власних коштів здійснила будівництво кафе площею 170 кв.м. При цьому, зазначене будівництво здійснене на земельній ділянці, що є комунальною власністю Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області. Підставою для звернення стало те, що відповідач ОСОБА_1 намагається в односторонньому порядку розірвати договір оренди і привласнити кафе, що підтверджується телефонним смс-повідомленням, яке отримане позивачем 12.11.2014 року о 14:30 (а.с.40). Позивач також зазначила, що укладені раніше договори оренди є нікчемними правочинами, так як в оренду передавався неіснуючий об'єкт.

В подальшому у квітні 2015 року позивач змінила предмет позову і зазначила, що нею самовільно збудовано все приміщення кафе площею 140,3 кв.м., але 44 кв.м. розташовані на суміжній земельній ділянці, що є власністю відповідача ОСОБА_1, у зв'язку з чим вона знесе самовільно збудоване приміщення площею 44 кв.м., а тому просила суд припинити право власності ОСОБА_1 на будівлю магазину площею 59,5 кв.м., визнати за нею право власності на кафе площею 96,3 кв.м., визнати недійсними договори оренди магазину за 2012 - 2014 роки і зобов'язати державного реєстратора вчинити певні дії (скасувати реєстрацію речового права на ім'я ОСОБА_1 і здійснити реєстрацію на ім'я ОСОБА_2

28 січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог:

Овідіопольська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, Департамент

державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області, про знесення самочинно

реконструйованого (добудованого) нерухомого майна, зобов'язання особи, яка здійснила самочинну реконструкцію, провести відповідну перебудову, усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом виселення і стягнення витрат, пов'язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану. В подальшому у квітні 2015 року ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги т а зазначив що ОСОБА_2 продовжує незаконно і без будь-якої правової підстави володіти і користуватися належним йому майном, внаслідок чого зростає розмір завданої йому шкоди у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди). Після уточнення ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди у здійсненні ним права приватної власності на магазин шляхом виселення ОСОБА_2 із зазначеного об'єкту нерухомого майна.

В судовому засіданні позивач та її представник свій позов повністю підтримали і просили його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Відповідач у задоволенні первісного позову просив відмовити, а свої позовні вимоги підтримав повністю і просив їх задовольнити.

Представник Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району у судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_2 не заперечував, а у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити.

Представник Реєстраційної служби Овідіопольського РУЮ в Одеській області до судового засідання не з'явився, письмових пояснень не надав, хоча про місце і час судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області до судового засідання не з'явився, письмових пояснень не надав, хоча про місце і час судового засідання був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , пояснення свідків, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_1 слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської області №2-1244/2006р від 25 квітня 2006 року , ( набрало законної сили 06 травня 2006 року), належить право власності на будівлю магазину загальною площею 59,6 кв.м, яка знаходиться по АДРЕСА_1 в смт.Овідіополь Овідіопольського району Одеської області (т.1,а.с.17-18,61,169-175), яке належними чином зареєстровано в компетентних установах.

Крім того, ОСОБА_1 на праві власності згідно Державного акту серії НОМЕР_1 від 19 червня 2007 року належить суміжна земельна ділянка загальною площею 0,1131 га, що призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2, і знаходиться по АДРЕСА_1 в смт.Овідіополь Овідіопольського району Одеської області, яка реєстрована належним чином (т.1,а.с.96,176).

01 січня 2012 року, 01 січня 2013 року, 01 січня 2014 року то то протягом 2012 - 2014 років будівля магазину надавалася ОСОБА_1 у користування ОСОБА_2 на умовах письмових договорів оренди, які мали термін дії в один рік, передача майна здійснювалася на підставі актів прийому-передачі нерухомого майна (т.1,а.с.41-43,44,45-47,48,64-65,180). За цими договорами ОСОБА_2 зобов'язувалася використовувати нерухоме майно під розміщення магазину і не здійснювати без письмової згоди власника перебудову та перепланування приміщення. Такої згоди ОСОБА_1 не надавав.

Судом встановлено, що протягом зазначеного періоду часу ОСОБА_2 без письмової згоди ОСОБА_1 і будь-яких дозвільних документів контролюючих служб здійснила

самочинну реконструкцію магазину, збільшивши загальну площу приміщення до 140,3

кв.м. та змінивши цільове призначення майна, при цьому самовільно захопивши частину суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 і землі загального користування Овідіопольської селищної ради, що підтверджується технічними паспортами (т.1,а.с.12-16,59-60,169-175), а також висновком експертного дослідження №2271 від 17.06.2015 року (т.2,а.с.28-35).

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Підстави припинення власності передбачені ст.346 Цивільного кодексу України. При цьому, знищення майна, а саме будівлі магазину у його первісному стані, як про це зазначає сторона ОСОБА_2, не може бути підставою для припинення права власності ОСОБА_1, так як має місце не знищення майна, а його реконструкція зі збільшенням загальної площі, що, зокрема, підтверджується висновком експертного дослідження №2271 від 17.06.2015 року. Від права власності на магазин ОСОБА_1 не відмовлявся, із заявою про внесення змін до державного реєстру у зв'язку зі знищенням майна - не звертався, а тому суд вважає що підстав для припинення право власності не має, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.376 ЦК України будівля вважається самочинним будівництвом, якщо вона збудована або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання за нею права власності на приміщення кафе загальною площею 96,3 кв.м. не підлягають задоволенню, так як внаслідок самочинної реконструкції і збільшення площі під забудовою порушено права ОСОБА_1, як власника магазину і суміжної земельної ділянки, а також Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, як землевласника. Як вбачається із матеріалів справи такого об'єкту як кафе загальною площею 96,3 кв.м. - не існує, натомість є самочинно реконструйований об'єкт нерухомого майна у вигляді кафе загальною площею 140,3 кв.м. При цьому, різні частини земельної ділянки під цим об'єктом мають різний правовий статус, а саме, одна частина є приватною власністю ОСОБА_1, друга і третя частини є комунальною власністю Овідіопольської селищної ради, але на одну з них, яка перебуває під будівлею магазину до реконструкції (площею 59,6 кв.м.), поширюються вимоги ст.120 Земельного кодексу і ст.377 Цивільного кодексу України, тобто саме до ОСОБА_1 після набуття права власності на магазин перейшло право користування земельною ділянкою, на якій його розміщено, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

В ході судового розгляду був допитаний свідок ОСОБА_3, який пояснив, що дійсно він допомагав ОСОБА_2 в будівництві та реконструкції нерухомого майна за вищевказаної адресою, при цьому будь-яких дозвільних документів у нього не було, виходячи з пояснень свідків суд в частині законності ремонтно-будівельних робіт з боку Ованнесян відноситься критично .

Відповідно до вимог ст.202 - 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на

набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім

правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 користувалася нерухомим майном на протязі 2012 - 2014 років згідно договорів оренди, які укладалися між сторонами особисто у письмовій формі, передача майна здійснювалася за актами прийому-передачі, орендна плата сплачена згідно умов зазначених договорів, на час винесення рішення у справі термін дії останнього договору вже минув. ОСОБА_2 не надала до суду відповідно до ст. 58,59 ЦК України належних та допустимих доказів недодержання вимог закону під час укладення і дії договорів оренди протягом 2012 - 2014 років, у зв'язку з чим її вимоги щодо визнання цих договорів недійсними не підлягають задоволенню.

Також встановлено, що ОСОБА_2 не зверталася до третьої особи, Державної реєстраційної служби Овідіопольського РУЮ в Одеській області, з питань зобов'язання вчинення певних дій, не отримувала відповідних відмов, у зв'язку з чим суд ці вимоги вважає передчасними і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 387, 391 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а також має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що право власності ОСОБА_1 на магазин загальною площею 59,6 га, який розташований за адресою: Одеська область Овідіопольський район с. Овідіополь, АДРЕСА_1, зареєстроване згідно вимог законодавства, що діяло на час цієї реєстрації, термін дії договору оренди з ОСОБА_2 закінчився в 2014 році, але вона продовжує володіти нерухомим без належних правових підстав, що підтверджується, зокрема, листом ДСНС від 24.12.2014 року (т.1,а.с.105), матеріалами, що надійшли з РВ УМВС (т.2,а.с.55-58) та поясненнями сторін.

Інше нерухоме майно за вищевказаною адресою збудоване без належного оформлена та без дозвільними документів, а тому суд вважає, що об'єктом виселення є нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 на законних підставах, за вищевказаною адресою. Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 у користуванні належним йому нерухомим майном, порушує його право власності, що є неприпустимим. З урахуванням предмету позову та не виходячи за межі позовних вимог, суд вважає що відповідачу необхідно зобов'язати щодо виконання певних дій при усунення перешкод у користуванні власності ОСОБА_1, у зв'язку з чим зустрічний позов має бути задоволено.

Суд вважає, що відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, про що зазначає сторона ОСОБА_2 в заяві про зміну предмета позову (т.1,а.с.149-153), так як з урахуванням предмета спору, обставин самовільної реконструкції

наявності сторін спору, суд вважає відносини між сторонами такими, що носять триваючий характер.

При поданні позову ОСОБА_1 сплатив судовій збір в розмірі 243,60 грн., суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтований, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в повному обсягу .

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: Державна реєстраційна служба Овідіопольського РУЮ в Одеській області, про припинення права власності, про визнання права власності на нерухоме майно, про визнання договорів оренди недійсними, про зобов'язання вчинити певні дії, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Овідіопольська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області, про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом виселення, - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом її виселення з об'єкту нерухомого майна, який розташований за адресою:Одеська область, Овідіопольський район, смт. Овідіополь, АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строкз дня проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.