провадження № 2/616/169/15
справа № 616/369/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року Великобурлуцький районний суд Харківської області в складі головуючого судді Нестайка Ю.В.

з участю: секретаря судового засідання Капленко А.В.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та стягнення сплачених аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки ОСОБА_3 наутримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі виконавчого листа № 2-334/2002 виданого 22.11.2002 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області.

ОСОБА_6 позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь сплачені ним на користь відповідачки аліменти починаючи з січня місяця 2015 року до дня подання позовної заяви у розмірі 11196 гривень 98 копійок.

У позовній заяві позивач мотивував свої вимоги тим, що в січні 2015 року спільний син позивача та відповідачки за власним бажанням через відсутність взаєморозуміння між ним і матірю перейшов проживати до батьків позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які мешкають по вул. Зарічній, 25 в смт. Великий Бурлук Харківської області. Відповідачка декілька разів намагалася повернути сина додому, але, незважаючи на це, дитина все одно втікала від неї до батьків позивача. Причиною такої поведінки дитини було те, що мати не приділяла сину належної уваги та не створювала йому належних умов для проживання та навчання. Сплачувані позивачем на утримання сина аліменти відповідачка витрачала на власні потреби і про матеріальне забезпечення дитини не дбала.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та пояснив, що його син ОСОБА_5 у січні 2015 року за власним бажанням перейшов жити від матері до його батьків, з того часу він разом з батьками його утримує матеріально. Сам він проживає у селі Шипувате, у нього інша сімя, де двоє дітей. Це перешкоджає йому забрати ОСОБА_6 до себе. Сплачуючи аліменти на утримання сина відповідачці, яка не опікується дитиною вже більше шести місяців, він позбавлений можливості належно матеріально забезпечувати сина. Наразі він повністю погасив заборгованість зі сплати аліментів, яка існувала раніше.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_6 пішов від матері добровільно, самостійно обравши собі місце проживання, що мав право зробити зважаючи на свій вік.

Відповідачка позов не визнала, пояснивши, що на протязі 12 років позивач не приймав участі у вихованні дитини, до останнього часу не надавав йому належного матеріального утримання, жодного разу не навідувався, не цікавився ні його здоровям, ні вихованням, проявляв байдужість до свого сина, а зараз, коли кожного місяця з його заробітної плати почали відраховувати на утримання сина добрі гроші, то позивач почав цікавитися своїм сином. ОСОБА_3 зазначила, що син почав курити та випивати, у неї з дому стали зникати гроші, кольоровий метал та інші речі і вона, як мати, на даний факт не могла не відреагувати, а тому вдома із-за цього почалися сварки з ОСОБА_6. ОСОБА_6 конфліктував з її молодшим сином. Зрештою з кінця 2014 року ОСОБА_6 почав відвідувати батьків свого батька та у січні 2015 року перейшов до них жити. Аліменти, які отримує від позивача, вона витрачає на продукти харчування, ремонт будинку. У лютому 2015 року платила лікарю у м. Харкові за хірургічну операцію ОСОБА_6. Вона декілька разів намагалася переконати сина повернутися додому, однак він категорично відмовляється.

Представник відповідача ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_6 проживає у батьків позивача, однак до цього часу зареєстрований за місцем проживання матері. Раніше позивач мав велику заборгованість з виплати аліментів. ОСОБА_5 важко піддається вихованню, батьки позивача погано на нього впливають. Для примирення між матірю та ОСОБА_6, який потрапив їй «під гарячу руку», потрібен просто деякий час.

Дослідивши надані сторонами докази, суд встановив обставини справи і визначив відповідно до них правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_9 народився 21.04.2000 року, його батьками є ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (а.с. 8).

Згідно з рішенням Великобурлуцького районного суду від 22 листопада 2002 року з позивача на користь відповідача були стягнені аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно до досягнення дитиною повноліття.(а.с. 9).

У довідці, підписаній начальником відділу державної виконавчої служби, зазначено, що розмір заборгованості по аліментам станом на 01.02.2015р. складав 5919,15грн. (а.с. 63).

У довідці з центру зайнятості зазначено, що за січень місяць 2015р. із доходів ОСОБА_1 аліменти утримані в сумі 432грн. 19коп., а за лютий місяць 2015р. в сумі 2122 грн. 59коп. (а.с.10).

У довідці від 21.05.2015р., виданій ТОВ «Зоря», зазначено, що за квітень місяць 2015р. із заробітної плати ОСОБА_1 аліменти утримані в сумі 2441 грн. 64 коп. (а.с.11).

У довідці від 24.06.2015р., виданій ТОВ «Зоря», зазначено, що за травень місяць 2015р. із заробітної плати ОСОБА_1 аліменти утримані в сумі 6200 грн. 56коп. та перераховані в повному обсязі ОСОБА_3 (а.с.41).

Син сторін спору ОСОБА_9, вислуханий судом відповідно до вимог ч.2 ст. 171 СК України, пояснив, що упродовж тривалого часу мати ОСОБА_3, з якою він раніше проживав, дуже погано до нього відносилася. Вона не цікавилася його навчанням, однак примушувала виконувати важку для нього роботу пиляти дрова, доглядати за підсобним господарством, посилала красти кукурудзу з поля. Мати відмовлялася давати гроші на підручники для школи, не дала навіть 2 грн. для придбання швабри у школу, не купила на його прохання бритву і однокласники глузували з нього внаслідок цього. При цьому мати купує собі цигарки і пиво, а йому не дає грошей на найнеобхідніше. Відношення матері до нього змінилося років пять тому, коли у неї зявився співмешканець ОСОБА_4 (представник відповідачки). Материн співмешканець примушує його непосильно працювати, всіляко ображає. Врешті він почав почувати себе у сімї дуже приниженим, за висловом дитини - рабом. У лютому 2015 року, коли йому зробили операцію, мати приїхала у лікарню лише на пятий день, грошей на лікування не дала. Він попросився у січні місяці 2015 року проживати до своїх бабусі і дідуся ОСОБА_3, де і живе до цього часу. Мати не давала навіть забрати його особисті речі, а коли врешті дозволила, потребувала за це розписку. У сімї ОСОБА_3 до нього добре відносяться, разом з батьком забезпечують матеріально. Мати йому матеріально не допомагає. Коли проживав з матірю, інколи вживав пиво та курив, зараз він це кинув. ОСОБА_5 висловив категоричне небажання повертатися до матері.

Свідок ОСОБА_8 мати позивача, дала показання, що до них з чоловіком на початку року прийшов онук ОСОБА_9, розплакався, скаржився на відсутність материнської турботи, на образи з боку матері та її співмешканця, на відсутність умов для навчання, та попросив прийняти його до себе жити. Вона просила онука добре подумати, знайти порозуміння з матірю, однак він категорично не хоче повертатися до неї. Зясувалося, що у ОСОБА_9 навіть не було необхідних для навчання підручників. Коли у лютому 2015 року онуку зробили операцію, мати відвідала його лише на пятий день після цього. ОСОБА_5 після операції кинув палити, добре почуває себе у їхній сімї. Вони з чоловіком згодні на те, що онук і надалі проживатиме з ними, так як незважаючи на їхні умовляння, з матірю він порозуміння не знайшов. ОСОБА_4 - співмешканець ОСОБА_3, заявляв, що від ОСОБА_9 вони відстануть за умови, якщо їм заплатять 50 000 гривень.

Обставину щодо проживання ОСОБА_9 з січня місяця 2015 року у сімї бабусі та дідуся ОСОБА_3 відповідачка визнала, крім того це підтверджується також актами, складеними депутатом селищної ради та сусідами (а.с. 83-88).

Згідно з ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що ОСОБА_9 після досягнення чотирнадцятирічного віку місцем свого проживання обрав сімю своїх дідуся та бабусі ОСОБА_9, перейшовши до них від матері у січні 2015 року і категорично відмовляється повертатися назад.

З того часу він утримується за рахунок коштів свого батька та подружжя ОСОБА_9, у яких проживає, а ОСОБА_3 не надає кошти на утримання сина, які отримує у якості аліментів від ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів. визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Згідно з ч.1 ст. 10 СК України, ч.8 ст. 8 ЦПК України суд до відносин, що склалися між сторонами спору з приводу сплати аліментів, застосовує аналогію закону, а саме застосовує ч.1 ст. 192 СК України, вважаючи обґрунтованою вимогу позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідачки, так як вона матеріально сина не утримує і він обрав собі місце проживання окремо від матері.

Відповідно до ч.2 ст. 18 СК України способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

В частині вимоги щодо стягнення з відповідачки сплачених на її користь з січня 2015 року аліментів позов задоволенню не підлягає, так як вони стягувалися на підставі судового рішення і за таких обставин відсутні правові підстави для повернення вже стягнутих сум.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати з оплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що здійснюється на підставі рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 22 листопада 2002 року у справі № 2-334/2002 р.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 грн. 50 коп. у рахунок відшкодування сплаченої суми судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Великобурлуцький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складений 22 серпня 2015 року.

Суддя Ю.В. Нестайко