Справа №613/1032/15-ц Провадження № 2/613/666/12/613/426/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року. Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого-судді Уварової Ю.В.

за участі секретаря Христенко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Богодухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Богодухівської районної державної адміністрації, Івано-Шийчинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, СТОВ ім. Ватутіна про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право на земельну частку /пай/ у розмірі 5.03 умовних кадастрових гектари з земель резервного фонду на території ІваноШийчинської сільської ради Богодухівського району.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що в 1963 році він вступив у члени колгоспу імені Ватутіна, правонаступником якого стало КСП імені Ватутіна, та в період з 01.01.1964 року по 19.12.2011 року працював на різних посадах трактористом та водієм. Після передачі землі в колективну власність КСП ім. Ватутіна з метою паювання, його імя не було внесено до списку осіб, що додавався до Державного акта про право колективної власності на землю, та які мали право на отримання в подальшому сертифікату про право на пай. Таким чином, враховуючи зміст п.2 Указу президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 20.08.1995 року, відповідно до якого право на земельну частку (пай) мають всі працівники колишніх сільськогосподарських підприємств, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в них і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, вважав що його права порушені.

Крім того зазначив, що неодноразово звертався до керівництва КСП ім. Ватутіна з питання можливості надання йому земельного паю, але отримував відповідь, що всі землі розпайовані. Однак у 2015 році він дізнався, що на території Івано-Шийчинської сільської ради є вільні землі, які не передані у власність, тому просив поновити йому строк позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі та пояснив, що позивач ОСОБА_1 з 1963 року був членом колгоспу імені Ватутіна та тривалий час працював на різних посадах в колгоспі. В 1976 році він був звільнений за власним бажанням, однак з членів колгоспу його не виключали. Зазначив, що хоча ОСОБА_1 певний час і не працював у колгоспі /в кооперативі, товаристві/, він не перестав бути членом колгоспу, а потім і кооперативу.

При цьому на момент розпаювання землі у 1995 році ОСОБА_1 не внесли до списку осіб, що мають право на земельну частку.

З приводу отримання земельної частки він у 2015 році звертався до Богодухівської РДА, однак відповіді не отримав.

Просив звернути увагу суду, що у документах, наданих суду СТОВ ім. Ватутіна міститься інформація, що не відповідає дійсності та відомостям, зазначеним в трудовій книжці позивача, зокрема в частині зазначення періодів, протягом яких ОСОБА_1 працював у колгоспі /товаристві/ та в частині посилання на номери та дати наказів про його прийняття та звільнення з роботи.

Представник відповідача - Івано-Шийчинської сільської ради в судовому засіданні пояснила, що у довідці Держземагенства зазначено про наявність на території сільради земель запасу, площею 138.00 га, однак сільрадою отримано лист з Головного управління Держгеокадастру, з якого вбачається, що до Управління звернувся громадянин із заявою про надання йому дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Івано-Шийчинської сільради за межами населеного пункту. Таким чином вільні землі на території сільської ради відсутні. В задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Представник відповідача СТОВ імені Ватутіна позовні вимоги також не визнала, пояснила, що підприємство неодноразово реорганізовувалось, але жодних заяв про прийняття ОСОБА_1 до членів підприємства або товариства не надходило, в тому числі і після його повернення на роботу у 2001 році. Не звертався він і з будь-якими заявами про отримання земельного паю, за весь час з 1995 року ніяких вимог ні до кого не предявляв.

Представник відповідача - Богодухівської РДА надала письмові заперечення проти позову, в яких зазначила, що Державний акт на право колективної власності на землю було видано колективному сільськогосподарському підприємству ім. Ватутіна у березні 1995 року. Оскільки позивач ОСОБА_1 не працював на підприємстві на час отримання КСП ім. Ватутіна Державного акта на право колективної власності на землю, тому він не був включений до доданого до цього акта списку, а відповідно і не набув права на земельний пай.

Також зазначає, що згідно зі статтями 257, 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права і триває три роки. Позивач просить поновити йому строк звернення до суду, який на його думку пропущений з поважних причин, однак докази «неодноразового звернення» до керівництва КСП ім. Ватутіна та до Богодухівської районної державної адміністрації з питання надання земельного паю у матеріалах справи відсутні.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до Указу Президента України від 20.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

З трудової книжки колгоспника вбачається, що ОСОБА_1 був прийнятий у члени колгоспу імені Ватутіна у 1963 році, працював у колгоспі на різних посадах з 1964 року по 1976 рік, а потім в період з 15.04.2001 року по 19.12.2011 року.

Відповідно до довідки СТОВ ім. Ватутіна №179 від 03.10.2015 року, 31.01.1994 року на підставі рішення загальних зборів колгоспників від 20.01.1994 року №1 та згідно з рішенням Богодухівської РДА №344, колгосп імені Ватутіна реорганізовано в КСП імені Ватутіна, яке стало правонаступником колгоспу. 18.02.2000 року на підставі рішення загальних зборів робітників КСП ім. Ватутіна №1 від 02.02.2000 року КСП імені Ватутіна перейменоване в ПСП імені Ватутіна, яке стало правонаступником КСП. 05.08.2002 року на підставі рішення про реорганізацію /протокол №7 від 12.07.2002 року/, ПСП Ватутіна реорганізоване в СТОВ ім. Ватутіна.

Відповідно до державного акту серії ХР 04-00-000214 на право колективної власності на землю, виданого 31 березня 1995 року відповідно до рішення виконкому Богодухівської районної ради, КСП ім. Ватутіна у колективну власність було передано 3801,5 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва.

До зазначеного державного акту додавався список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна, в якому відсутній позивач ОСОБА_1

З довідки СТОВ ім.Ватутіна №197 від 04.08.2015 року вбачається, що в період паювання землі, ОСОБА_1 не був членом колективного сільськогосподарського підприємства та не працював у господарстві.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач є членом саме колгоспу ім.Ватутіна, заяви про прийняття в КСП не подавав, що не заперечувалось в судовому засіданні, після проведення паювання землі в 1995 році заяви про включення його в списки, що додаються до державного акта не подавав.

Таким чином, на момент видачі державного акта про право колективної власності на землю КСП ім. Ватутіна, ОСОБА_1 не був його членом, а тому не набув права на отримання земельного паю.

Сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи позивача на різних посадах в колгоспі /до його реорганізації в КСП ім. Ватутіна та отримання державного акта/ не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП.

У звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Посилання представника позивача на невідповідність певних відомостей, зазначених в довідках відповідача СТОВ ім. Ватутіна, відомостям, зазначеним в трудовій книжці ОСОБА_1 /щодо періодів роботи позивача та номерів і дат наказів про прийняття та звільнення з роботи/, висновків суду про відсутність у позивача права на земельний пай не спростовують.

Щодо посилання представників відповідачів на сплив строку позовної давності, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Таким чином, позовна давність застосовується у разі, коли цивільне право чи інтерес підлягає захисту. Однак, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, посилання представників відповідачів на пропуск позивачем строку позовної давності не мають правового значення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10,11,209,212,214-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ -