Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/4787/ 2015 р.
Головуючий у 1 інстанції: Стоматов Е.Г.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Боєвої В.В.

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

На обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_5. Спадщину після смерті батька він не приймав у зв'язку із тим, що на час його смерті була жива мати батька та його бабуся - ОСОБА_6 і він не хотів її хвилювати. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його бабуся ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його дядько ОСОБА_7, який проживав разом з бабусею. Після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа - ЖБК «Зв"язківець-6» про визнання права власності на квартиру. З заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини звернулася також ОСОБА_3, сестра позивача по батькові. Позивач та відповідач по справі є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по праву представлення у зв"язку із смертю батька і вони мають право на спадкування тієї частки, яка належала б за законом їх батькові, оскільки дітей у ОСОБА_7 не було, у шлюбі він не знаходився, заповітів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не залишили. Оскільки його батьки розлучилися ще коли йому було чотири роки, з батьком, бабусею та дядьком він не підтримував ніяких стосунків, про смерть бабусі та дядька він дізнався лише в кінці грудня 2014 року, тому з цих причин не подав своєчасно заяву про прийняття спадщини.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_4, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті бабусі - ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 протягом трьох місяців з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Визначено ОСОБА_4, додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті дядька - ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 протягом трьох місяців з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що позивачем було зазначено обставин, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини. А саме, посилання позивача на те, що йому протягом тривалого часу не було відомо про смерть бабусі та дядька та відкриття спадщини, оскільки між ними не було спілкування та окреме проживання є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судом установлено, що батько позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Бабуся позивача ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що свідчить актовий запис про смерть № 833 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Дядько позивача ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, про що свідчить свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок № 1061 від 16 травня 2000 року в цілому житловий будинок в м. Запоріжжя, вул. Парамонова , 7 належить житлово-будівельному кооперативу «Звязківець-6» на підставі рішення Запорізької міської ради від 27 квітня 2000 року № 159/25

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2012 року за ОСОБА_6 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини 08 серпня 2012 року звернулася ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_4проживав окремо від спадкодавця та заяву про прийняття спадщини не подавав.

Після смерті ОСОБА_10 із заявою про прийняття спадщини 28 вересня 2013 року звернулася ОСОБА_3 Позивач проживав окремо від спадкодавця та заяву про прийняття спадщини подавав лише 22 грудня 2014 року.

На час смерті ОСОБА_6 разом із нею у квартирі за адресою м. Запоріжжя. АДРЕСА_1 проживав та був зареєстрований ОСОБА_7, про що свідчить довідка Житлово-будівельного кооперативу « Зв"язківець-6» від 13.07.2014 року ( а.с. 152).

Після смерті ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини 07 травня 2014 року звернулася ОСОБА_3

Позивач проживав окремо від спадкодавця та заяву про прийняття спадщини подав лише 22 грудня 2014 року .

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в ч. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

На обґрунтування позову позивач зазначає, що з батьком, з бабусею та дядьком не спілкувався, окремо проживав від них, дізнався про смерть батька на другий день після його поховання, а про смерть бабусі та дядька дізнався випадково в грудні 2014 року, а відповідач ОСОБА_3 не повідомила його про смерть бабусі до дядька.

Тобто, як на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач послався на необізнаність про смерть бабусі та дядька.

Слід звернути увагу, що з дня смерті спадкодавця ОСОБА_6 та подання зазначеного позову у березні 2014 року пройшло 1 рік та 10 місяців, після смерті ОСОБА_7 пройшло більше року, зазначені позивачем підстави для задоволення позову не можуть бути визнані такими, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім того, свідки ОСОБА_11, яка є рідною сестрою померлої ОСОБА_6 підтвердила в судовому засіданні 28.05.2015 року тісне спілкування з позивачем та його матір"ю, зазначила той факт, що вона надавала позивачу телефон та адресу мешкання бабусі та дядька, для того щоб він міг з ними спілкуватися, що також підтверджує відсутність непереборної сили для обізнаності про стан здоров"я та про смерть спадкодавців позивачем. Свідок ОСОБА_12 - рідна бабуся позивача ОСОБА_4, яка мешкає неподалік від місця мешкання померлих, зазначала в судовому засідання 28.05.2015 року, що вона знала про смерть спадкодавців, про що повідомляла позивача саме в зимовий час.

Тобто, свідчення свідків підтверджують той факт, що у позивача не існувало ніяких перепон для отримання інформації про смерть спадкодавців та подання заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк.

З копії паспорта позивача ОСОБА_4 вбачається, що він завжди був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2, що відноситься до Комунарському району м. Запоріжжя. Спадкодавці також проживали в м. Запоріжжі в Комунарському районі, тобто віддаленість мешкання від спадкодавців не мала місце.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що необізнаність позивача про смерть бабусі та дядька є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, тому рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Аналогічна позиція висловлена колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 лютого 2015 року ( справа № 6-41102св14).

Виходячи з наведеного аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2015 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:

Судді: