Справа № 161/5221/15-ц Провадження № 22-ц/773/1154/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С.М.
Категорія: 54 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І. ,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

пр-ка позивача - ОСОБА_2,

пр-ка відповідача - Хохлова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача - Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

03 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеними позовом, посилаючись на те, що з 01.06.2010 року по 16.06.2014 року працював у відповідача на посаді начальника метрологічного центру.

Наказом відповідача від 17.06.2014 року № 54-к його було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням посади (штатної чисельності працівників) і було поновлено на роботі рішенням Луцького міськрайонного суду від 29.10.2014 року, яке набрало законної сили.

Пунктами 1-2 наказу № 1-к від 05.01.2015 pоку, прийнятого на виконання цього судового рішення, відповідач поновив його на посаді начальника метрологічного центру ДП «Волиньстандартметрологія» з 30 жовтня 2014 року та вирішив питання про виплату стягнутих за рішенням суду коштів.

Однак, п.п.3-6 наказу № 1-к від 05.01.2015 року відповідач, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці ДП «Волиньстандартметрологія», що допускають зміну істотних умов праці при продовженні на роботі на посаді начальника метрологічного центру, запропонував йому іншу роботу у вигляді вільних станом на 29 грудня 2014 року перелічених посад; зобов'язав визначитися із запропонованою роботою та до 06 березня 2015 року письмово повідомити генерального директора про обрану посаду, на якій має бажання продовжувати свою роботу; попередив про подальше припинення трудового договору з 06.03.2015 року у випадку відсутності його письмової відповіді про обрану посаду до зазначеної дати, що буде розцінюватись як відмова від продовження роботи в нових умовах праці; а також вирішив повідомити міський центр зайнятості про припинення укладеного з ним трудового договору на посаді начальника метрологічного центру ДП «Волиньстандартметрологія».

Наказом № 7-к від 06.03.2015 року укладений з позивачем трудовий договір було припинено на підставі п.6 ст.36 КЗпП України - у зв'язку зі зміною істотних умов праці та неможливістю продовження ним подальшої роботи на вибраній ним посаді спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції у зв'язку з відсутністю у нього вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста.

Вважає своє звільнення з посади незаконним, необґрунтованим, оскільки відповідач фактично вирішив не змінити істотні умови його праці, а повторно скоротити посаду начальника метрологічного центру, яку він займав.

Після його поновлення на роботі ніяких змін в організації виробництва і праці підприємства не відбулося, оскільки його про це власник не менше ніж за два місяці не попереджав.

Він дав згоду на продовження роботи на запропонованій посаді спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції і попередив відповідача про оскарження ним у судовому порядку пунктів 3-6 наказу від 05.01.2015 року.

Оскільки відповідач незаконно звільнив його з роботи, то просив поновити його на посаді начальника метрологічного центру Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 червня 2015 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника метрологічного центру ДП «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації».

Стягнуто з ДП «Волиньстандартметрологія» на користь ОСОБА_1 16485 грн. 60 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.03.2015 року по 08.06.2015 року, 3000 грн. - на відшкодування моральної шкоди та в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

Вважає, що судом допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими та порушення норм матеріального і процесуального права.

В апеляційному суді представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Позивач та його представник апеляційну скаргу заперечили та просять її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду - до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зміни в організації виробництва і праці, на які відповідач покликався в наказі від 05.01.2015 року відбулися ще до поновлення позивача на роботі, а тому не давали відповідачу підстав для зміни істотних умов праці позивача. Фактично мало місце повторне скорочення посади позивача. Зміна істотних умов праці у зв'язку із скороченням посади нормами трудового законодавства не передбачена, а тому відповідач не мав правових підстав для припинення трудового договору з позивачем на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Проте, такі висновки суду зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що наказом відповідача № 58 від 28.03.2014 року відбулися зміни в організаційній структурі та штатному розписі ДП «Волиньстандартметрологія», внаслідок яких посада начальника метрологічного центру, яку займав позивач скорочена (а.с.123-124). Зазначений наказ відповідача ніким не оспорений та не скасований.

Наявність змін в організації виробництва і праці ДП «Волиньстандартметрологія» встановлена і судовими рішеннями Луцького міськрайонного суду від 29.10.2014 року та Апеляційного суду Волинської області від 18.12.2014 року (а.с.7-11), а тому ця обставина відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає повторному доказуванню.

Оскільки у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, внаслідок яких скорочена посада начальника метрологічного центру, яку займав позивач, то його при виконанні судових рішень було поновлено на цій посаді поза штатом і зазначену обставину позивач не оспорював.

З врахуванням наведених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, фактично мало місце повторне скорочення посади позивача та що після поновлення позивача мали б повторно відбутися зміни в організації виробництва і праці у відповідача і про це позивач мав би бути попереджений за два місяці.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29.10.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18.12.2014 року встановлено, що позивач був поновлений на посаді начальника метрологічного центру ДП «Волиньстандартметрологія» не тому, що у відповідача не відбулося змін в організації виробництва і праці, а тому що відповідачем під час проведення процедури звільнення позивача не був повністю дотриманий порядок звільнення, зокрема, запропоновано лише одну посаду, а не надано весь список наявних вакантних місць на підприємстві, щоб він міг самостійно прийняти чи відмовитися від запропонованої посади.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п.6 ст.36 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, а також скорочення посади начальника метрологічного центру у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, поновлення позивача на цю посаду поза штатом, відповідач відповідно до вимог ч.3 ст.32 КЗпП України попередив позивача за два місяці про зміну істотних умов праці, оскільки за посадою продовжувати роботу він не міг у зв'язку із її скороченням ще у червні 2014 року, а міг продовжувати роботу за наявною у нього спеціальністю і кваліфікацією на інших посадах, у зв'язку із чим запропонував всі вільні станом на 29.12.2014 року посади (а.с.12-13, 138-150).

Покликання позивача, що п.3 наказу № 1-к від 05.01.2015 року в подальшому рішенням Апеляційного суду Волинської області від 23 квітня 2015 року визнаний незаконним та скасований - не заслуговує на увагу, оскільки суд перевіряє законність звільнення особи не на час розгляду справи судом, а на дату звільнення, на яку п.3 наказу був чинним.

Позивачу було запропоновано всі вільні станом на 29.12.2014 року посади і надано право самостійно прийняти рішення про обрання однієї з них.

В апеляційному суді позивач ствердив, що серед запропонованих посад є не одна посада, яку він міг би займати, враховуючи свій кваліфікаційно-освітній рівень, але жодної з таких посад він не бажав обирати.

Як вбачається із копії заяви позивача від 05.03.2015 року він повідомив відповідача, що згідний продовжувати роботу на посаді спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції (а.с.15).

Разом з тим, за своїм кваліфікаційно-освітнім рівнем зазначену посаду позивач не може займати, оскільки згідно посадової інструкції спеціаліст повинен мати повну вищу юридичну освіту за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста (а.с.54-55).

Позивач не має повної вищої юридичної освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем магістра, спеціаліста.

Покликання позивача, що відповідач сам запропонував йому ще й таку посаду - не заслуговують на увагу, оскільки відповідач запропонував всі вільні посади, так як попередніми судовими рішеннями позивача було поновлено на роботі з тих підстав, що при скороченні посади йому було запропоновано лише одну, а не всі вільні на той час вакантні посади.

Крім того, позивачу було запропоновано всі вільні вакантні посади за два місяці до звільнення з метою, щоб він самостійно обрав саме ту посаду, яку може обіймати і позивач не був позбавлений можливості ознайомитися із усіма посадовими інструкціями та визначитися саме з тією посадою, яку міг займати за своїм освітньо-кваліфікаційним рівнем.

Згідно п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовжені роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці.

Оскільки наявність змін в організації виробництва і праці є доведеною, в результаті цих змін колишні істотні умови праці позивачу не може бути збережено, фактично позивач не погодився на продовження роботи в нових умовах (дав згоду на зайняття посади, яку не може займати за своїм освітньо-кваліфікаційним рівнем, а відповідач самостійно не вправі без згоди позивача переводити на посаду, яку останній міг би займати за своїм освітньо-кваліфікаційним рівнем), колегія суддів приходить до висновку, що такі дії позивача ототожнюються із його відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, у зв'язку з чим жодних порушень при звільненні позивача за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України відповідач не допустив, а тому позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що згідно зі статтею 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача - Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 08 червня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді