Справа № 373/216/15ц Головуючий у І інстанції Колодко Л.В.
Провадження № 22-ц/780/2891/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 17.08.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Антоненко В.І.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 26 травня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір «Автопакет» №57/П/72/2008-980, за яким ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 108 525 грн. для придбання автотранспортного засобу зі сплатою 20,35% річних і з терміном повернення кредиту до 18 травня 2015 року. Цим же договором ОСОБА_3 поручилася перед банком за належне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором. Посилаючись на те, що позичальник зобовязань за кредитним договором не виконує, а поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, позивач просив стягнути солідарно з боржника і поручителя заборгованість за договором «Автопакет» станом на 14 липня 2014 року у розмірі 217 249 грн. 23 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 100 988 грн. 84 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 87 965 грн. 94 коп., пеня у розмірі 17 441 грн. 95 коп. та штраф у розмірі 10 852 грн. 50 коп.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» 188 954 грн. 78 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 100 988 грн. 84 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 879 65 грн. 94 коп.

В решті позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними розписками (а.с.125, 133, 134, 135).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повному обсязі відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того що, позичальник ОСОБА_2 з 03 березня 2009 року належним чином не виконує умови кредитного договору, а тому з цього часу у позивача виникло право на предявлення вимог до поручителя про дострокове повернення кредиту, однак таку вимогу до поручителя позивач у встановлений законом шестимісячний строк не предявив. Тому суд дійшов висновку, що порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», перейменованого в подальшому на ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_2 (позичальник) та ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір «Автопакет» №57/П/72/2008-980 (далі договір), за умовами якого ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 108 525 грн. для придбання автотранспортного засобу зі сплатою 20,35% річних і з терміном повернення кредиту до 18 травня 2015 року (а.с.10-15).

Відповідно до пунктів 2.2.1-2.2.2 договору позичальник повертає кредит та сплачує банку відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу у розмірі 2445 грн. 43 коп. Позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту щомісячно до 18 числа поточного місяця.

Згідно з пунктом 5.1 договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що у разі порушення позичальником вимог пунктів 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, він зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1 цього договору, за кожен випадок.

Згідно з пунктом 4.2.5 договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з цим договором поручитель ОСОБА_3 безвідривно та безспірно зобов`язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають із цього договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники (пункти 3.2.1, 3.2.2 договору «Автопакет»).

Пунктом 8.5 цього договору визначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязань.

Тобто, строк виконання зобов`язань (дата, місяць, рік) поручителем у договорі не зазначено.

Судом першої інстанцій встановлено та вбачається з розрахунку заборгованості, що починаючи з 03 березня 2009 року позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконує умови договору «Автопакет», а з жовтня 2012 року перестав виконувати свої зобов`язання за цим договором (а.с.7).

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за договором «Автопакет» станом на 14 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 217 249 грн. 23 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 100 988 грн. 84 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 87 965 грн. 94 коп., пеня у розмірі 17 441 грн. 95 коп. та штраф у розмірі 10 852 грн. 50 коп. (а.с.7-9).

26 грудня 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним договором «Автопакет».

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ч.1, ч.2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Правовий аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припиненням права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Саме таку правову позицію було викладено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14).

Як зазначалось вище, починаючи з 03 березня 2009 року позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконує умови договору «Автопакет», а з жовтня 2012 року перестав виконувати свої зобов`язання за цим договором.

26 грудня 2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним договором «Автопакет».

Тобто, банк звернувся з позовом до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором після спливу шести місяців з часу несплати боржником чергового платежу за договором.

За таких обставин колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порука є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України та правильно відмовив у задоволенні позовних вимог до поручителя.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що порука є припиненою, оскільки строк виконання зобов`язань за кредитним договором встановлено до 18 травня 2015 року, тобто строк дії договору не закінчено, а банк скориставшись своїм правом звернувся до суду з позовом про дострокове повернення кредиту, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні пені з підстав пропуску строку позовної давності, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції із завою про застосування строку позовної давності, зокрема, до вимог про стягнення пені та штрафу (а.с.58).

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до пункту 7.2 договору «Автопакет» сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до десяти років на підставі ст.259 ЦК України.

Проте це є строком звернення до суду за захистом порушеного права, а, разом з тим, згідно з вимогами ч.2 ст.258 ЦК України нарахування пені та штрафу не може перевищувати одного року.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13.

По справі встановлено, що починаючи з 03 березня 2009 року позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконує умови договору «Автопакет» та з жовтня 2012 року перестав виконувати свої зобов`язання за цим договором, а ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з вказаним позовом 26 грудня 2014 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення пені та штрафу.

У порушення вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні пені та штрафу з підстав пропуску строку позовної давності для звернення до суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що оскільки ПАТ «КБ «Надра» звернулося до суду з вказаним позовом 26 грудня 2014 року, тому пеня підлягає нарахуванню відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України за останні 12 місяців перед зверненням до суду, тобто з 26 грудня 2013 року.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що за період з 26 грудня 2013 року по 14 липня 2014 року розмір пені за прострочення сплати мінімального платежу становить 11 069 грн. 60 коп.(а.с.7-9), яка підлягає стягненню з ОСОБА_2

Вирішуючи позовні вимоги банку щодо стягнення штрафу, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, оскільки будь-які розрахунки щодо нарахування цього штрафу в матеріалах справи відсутні, а в позовній заяві та розрахунку заборгованості (а.с.2-5, 7-9) зазначено лише його загальний розмір 10 852 грн. 50 коп. Тому неможливо перевірити та невідомо, яким чином, за яке конкретне порушення і з якого розміру заборгованості він нарахований, тобто, дані позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Однак, суд першої інстанції при вирішенні спору у порушення вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України на вказані вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково та з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 100 988 грн. 84 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 87 965 грн. 94 коп. та пеню у розмірі 11 069 грн. 60 коп.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішенні позовних вимог до ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При подачі позовної заяви ПАТ «КБ «Надра» сплатило судовий збір у розмірі 2 172 грн. 49 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2, тому з нього на користь ПАТ «КБ «Надра» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 000 грн. 24 коп.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2015 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» заборгованість за кредитом у розмірі 100 988 грн. 84 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 87 965 грн. 94 коп. та пеню у розмірі 11 069 грн. 60 коп., а всього 200 024 (двісті тисяч двадцять чотири) грн. 38 коп.

В решті позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» судовий збір у розмірі 2 000 грн. 24 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді