ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2563/15-ц
Провадження № 2/362/1719/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Медведєва К.В.,

при секретарі - Савчук Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванковичівської сільської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення та державного акту,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив суд: 1) визнати недійсним рішення двадцятої сесії двадцять п'ятого скликання № 125-12-25 від 25.09.2007 року Іванковичівської сільської ради; 2) визнати недійсним державний акт серія НОМЕР_1 громадянки ОСОБА_2.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником земельної ділянки, яку йому подарував ОСОБА_3 Позивач зазначив, що у зв'язку із відсутністю окремого під'їзду до земельної ділянки попередній власник ОСОБА_3 звернувся із заявою про виділення під'їзду до Іванковичівської сільської ради, про що сільською радою було прийнято рішення №58-10XXIV про виділення під'їзду до городу ОСОБА_3, але ОСОБА_3 на момент дарування, під'їзд не встиг облаштувати.

Позивач вказує, що він від свого імені 22.02.2008 року звернувся до голови Іванковичівської сільської ради про виділення позивачу 0,032 га для спорудження під'їзної дороги, натомість вказана заява залишилась без відповіді. А згодом стало відомо, що запитувана позивачем ділянка надана у приватну власність іншій особі - ОСОБА_2, на підставі якого остання отримала державний акт на вказану земельну ділянку. Позивач зазначає, що це був єдиний шлях до його земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач вказав, що захищає своє право на доступ до своєї земельної ділянки, а про неможливість доступу до своєї земельної ділянки дізнався у 2003 році.

Представник Іванковичівської сільської ради позов визнав, проте судом не було прийнято визнання позову. Також представник пояснив, що оспорюване рішення в основу містобудівної документації не лягло та не було використано, вказана земельна ділянка не є вилицею чи проїздом, червоних ліній не встановлено.

ОСОБА_2 та її представник проти задоволення позову заперечили та зазначили, що прав позивача не порушували, заявили про застосування строків позовної давності.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог позивача виходячи з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що Іванковичівська сільська рада Васильківського району Київської області рішенням від 09.07.2003 року №58-10-XXIV розглянувши заяву ОСОБА_3 вирішила виділити для під'їзду до городу ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,03 га з земель запасу сільської ради від пр. Лісний, розмір 75м Х 4 м.

Позивач є власником земельної ділянки площею 0,352 га в АДРЕСА_1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 від 16.03.2004 року.

Іванковичівська сільська рада Васильківського району Київської області рішенням 25.09.2007 року №125-12-25 вирішила передати у приватну власність ділянку ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства площею 0,040 га розташовану по АДРЕСА_2

29.11.2007 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_3, площею 0,0400 га, яка розташована по АДРЕСА_2

22.02.2008 року позивач звернувся до голови Іванковичівської сільської ради про виділення позивачу 0,032 га (80м Х 4м) для спорудження під'їзної дороги. Доказів розгляду вказаної заяви суду не надано.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.ст. 13, 41 Конституції України право власності на землю гарантується. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що його право доступу на земельну ділянку порушено, а тому він оспорює рішення сільської ради та право власності іншої особи. Метою позивача є припинення права власності ОСОБА_2 та отримання земельної ділянки, яка зараз належить ОСОБА_2

Позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка належала до земель загального користування, що спірна земельна ділянка є саме тією земельною ділянкою де має розміщуватися проїзд, що спірна земельна ділянка надана ОСОБА_2 з порушенням вимог законодавства.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки, раніше, ніж позивач виявив бажання отримати спірну земельну ділянку.

Прагнення позивача отримати спірну земельну ділянку для своїх потреб не може бути обґрунтуванням необхідності позбавлення іншої особи права власності на власну земельну ділянку.

Отже, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 60, 61, 74, 88, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги або закінченню апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя