Справа № 495/7886/15-ц
УХВАЛА

про відмову в обмеженні особи (боржника)

у праві виїзду за межі України

30.10.2015 м. Білгород - Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого одноособово судді Боярського О.О.

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець ВДВС Білгород-Дністровського МРУЮ Одеської області звернувся до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Представник відділу державної виконавчої служби, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився, подав письмову заяву з проханням справу слухати у його відсутності, подання підтримує, просить його задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України сторони та інші заінтересовані особи про розгляд подання не повідомлялись.

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В своїй заяві державний виконавець вказує, що в провадженні відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 495/2924/15-ц від 27.07.2015 року виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, боргу на користь ОСОБА_2 у загальному розмipi 33050,06 rрн.

Судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.07.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості ? частини автомобіля, було задоволено, стягнено з ОСОБА_1 компенсацію в розмірі 33050,06 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.07.2015 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 27.10.2015 року було залишено без змін.

Державним виконавцем Відділу у відповідності до вимог ст. 17, 19, 25 ЗУ «Про виконавче провадження», 17.08.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, зі строком для самостiйного виконання piшення суду до 23.08.2015 року. Боржник у строк, встановлений для самостiйного його виконання рішення суду не виконав.

Державним виконавцем Відділу з метою розшуку коштів або будь-якого рухомого чи нерухомого майна, належного боржнику було надані запити до Білгород-Дністровського центра зайнятості, Управління соціального захисту населення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації, Центру надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровського району підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області, за результатами проведеного розшуку коштів або будь-якого рухомого чи нерухомого майна, належного боржнику, не виявлено.

Згідно акту від 01.10.2015 року державним виконавцем був здійснений виїзд за місцем реєстрації боржника за адресою: вул. Горького №16А, с.Випасне, Білгород-Дністровський р-н, Одеська області, в ході перевірки якої, боржник за вказаною адресою був відсутнім.

27.10.2015 року до відділу ДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції надійшла заява стягувачки ОСОБА_2 щодо заборони виїзду ОСОБА_1 за межі країни, посилаючись на те, що у боржника є можливість виїхати за кордон, так як останній ходить в море.

Дослідивши матеріли цивільної справи №495/2924/15-ц, судом встановлено, що боржник дійсно є особою моряком, що підтверджується наявністю в справі копії посвідчення особи моряка серії АВ403512 від 09.07.2009 року чинного до 05.11.2018 року.

У боржника відсутні кошти та майно, на яке можливо звернути стягнення для погашення боргу у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Таким чином виконавець вказує, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, а тому державний виконавець просить тимчасово обмежити останнього у праві виїзду за межі України.

Представник відділу державної виконавчої служби, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, просить справу розглядати без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України „Про виконавче провадження". Зокрема, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (стаття 5 Закону).

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянам України, наведені підстави тимчасової відмови у вїзді за кордон, зокрема якщо є неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання; боржник ухиляється від виконання зобовязання, покладених на нього судовим рішення, рішення іншого органу (посадової особи); щодо нього подано цивільний позов до суду.

В розд. XI "Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну" Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5, передбачено зміст подання державного виконавця при зверненні до суду, що полягає в такому:

1. У разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

2. Подання повинно містити:

а) найменування суду, до якого направляється подання;

б) реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні;

в) реквізити виконавчого провадження;

г) прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік);

ґ) підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду (чи рішенням інших органів) зобов'язань.

Факт ухилення боржника від виконання рішення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Під ухиленням від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням, слід розуміти як пряму відмову від виконання рішення, так і інші винні дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобовязань.

Необхідною умовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є наявність встановленого факту про те, що боржнику відомо про рішення, яким на нього покладені відповідні зобовязання, примусове виконання якого здійснюється державною виконавчою службою.

Проте із наданих державним виконавцем копій матеріалів виконавчого провадження факту ухилення боржника від своїх зобовязань не вбачається, додаткові докази щодо цього суду відділом державної виконавчої служби не надано, також не надано відомості про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання, відомості про характер та розмір невиконаних зобов'язань боржником.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, в порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України, державний виконавець не надав до суду жодного доказу того, що станом на час звернення до суду боржник досі не виконав свого зобовязання. За таких обставин державний виконавець не довів, що є підстави для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

У звязку з вищевикладеним, суд вважає, що державним виконавцем не надано беззаперечних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, у зв'язку з викладеним, суд вважає подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 210, 373, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: