АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/7949/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2634/15Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19 червня 2015 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції під час виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради про скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року позивач звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління, посилаючись на те, що державним виконавцем протягом чотирьох місяців безпідставно не виконається рішення суду.

Позивач просив суд постановити ухвалу, якою визнати оскаржувану бездіяльність державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції протиправною, зобов'язати державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції вжити вичерпних заходів щодо своєчасного і повного виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 червня 2015 року у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 -відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави про відмову у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_2, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Вважає ухвалу місцевого суду незаконною і необґрунтованою.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п.4. ч.2 ст. 307 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_2, суд виходив з того, що рішення, при виконанні якого подано скаргу, прийнято в порядку адміністративного судочинства, тому необхідно звертатися до суду з адміністративним позовом.

Однак, з таким висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із найважливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб (ст. 55, 124 Конституції України).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, яка є обов'язковою до застосування для кожної з країн-учасниць Конвенції, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Зокрема у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Також, Європейський суд зазначає, що положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» п.36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Згідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Листом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» визначено, залежно від особи заявника, оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби може здійснюватися в адміністративному та/або судовому порядку.

Відповідно до п.3 вказаного Листа, оскарження стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби в адміністративному порядку не позбавляє їх можливості звернутися до суду зі скаргою.

Згідно до ч.6 ст. 181 КАС України, адміністративні справи з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 18 цього Кодексу, розглядаються місцевим загальним судом як адміністративним судом, який видав виконавчий лист.

Частиною першою ст. 18 КАС України визначено, що місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні, зокрема, адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Виходячи зі змісту ч. 9 ст. 267 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, відмовляючи у відкритті провадження місцевий суд не врахував, що ст.ст. 181, 267 КАС України передбачають право звернення особи до місцевого загального суду як до адміністративного суду. Таким чином ОСОБА_2, реалізуючи своє право на судовий захист звернувся із зазначеною скаргою до місцевого суду, як до адміністративного, однак ці обставини місцевим судом, належним чином не були враховані.

Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, передбаченого статтею 64 Конституції України (абзац другий підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010), а також статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суддя першої інстанції, постановляючи ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, порушив гарантовані права позивача щодо ефективного засобу юридичного захисту та справедливого судового розгляду в такому його елементі, як право доступу до суду для захисту порушених прав чи інтересів, що є неприпустимим та порушує принципи діяльності судової влади, яка повинна забезпечувати рівні права всіх осіб, чиї інтереси так чи інакше зачіпає судова діяльність.

За таких обставин, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а матеріали справи поверненню до місцевого суду для вирішення питання про відкриття провадження по справі. Керуючись ст.ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 311, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 19 червня 2015 року - скасувати.

Справу направити до Октябрського районного суду м.Полтави для вирішення питання про відкриття провадження.

В касаційному порядку ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) П.М.Карнаух

(підпис) Л.І.Пилипчук

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця