Справа № 308/2790/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Шкіря І.І.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору реєстраційна служба ОСОБА_4 міськрайонного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору реєстраційна служба ОСОБА_4 міськрайонного управління юстиції Закарпатської області про визнання права власності за набувальною давністю.

В позові зазначила, що їй, ОСОБА_3, належить на праві приватної власності 11/12 частин домоволодіння № 9 по вул. Боженко в м. Ужгород, яке вона отримала у спадок на підставі свідоцтва на право на спадщину від 16.12.1997 р. в розмірі 7/12 і 4/12 на підставі договору дарування від 10.12.1984 р. 1/12 частина даного домоволодіння на підставі свідоцтва на право на спадщину належала ОСОБА_5, яка отримала цю частину у спадок від її діда ОСОБА_6, і яка померла 04.02.2005 р., але цю частину домоволодіння в порядку спадкування ніхто не прийняв. За період проживання вона, члени її сімї користувалися всім домоволодіння, так як виділити 1/12 частину в натурі було неможливо, проводили капітальні ремонти, сплачували податки, комунальні послуги. Відповідно витягу з реєстру прав власності від 15.07.2004 р. вартість нерухомого майна становила 69905 грн. Оскільки починаючи з лютого 2005 року вона, ОСОБА_3, фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалася чужим майном, а саме 1/12 частиною домоволодіння, яка належала ОСОБА_5, просить на підставі ст. 344 ЦК України визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на за набувальною давністю на 1/12 частину домоволодіння № 9 по вул. Боженко в м. Ужгород.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила.

Представник реєстраційної служби ОСОБА_4 МРУЮ Закарпатської області в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачці ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить 11/12 частин житлового будинку № 9 по вул. Боженко в м. Ужгород, з яких 4/12 на підставі договору дарування № 1-11882 від 10.12.1984 р. та 7/12 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 3-5155 від 16.12.1997 р. 1/12 частина вказаного будинку належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 22848 від 22.12.1959 р., що стверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «ОСОБА_4 міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» від 15.07.2004 р.

Згідно даних з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 19.02.2015 р., ОСОБА_7 14.02.2005 р. померла, про що відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області 15.02.2005 р. складено актовий запис за № 10.

Спадкова справа на майно за померлою ОСОБА_7 заведена не була, що стверджується листом завідуючої Перечинської державної нотаріальної контори від 29.10.2015 р.

Так як інших спадкоємців після смерті ОСОБА_7 немає, позивачка з часу смерті останньої по теперішній час підтримує в належному стані домоволодіння по вул. Боженка № 9 в м. Ужгород, в тому числі належну померлій ОСОБА_7 1/12 частину цього домоволодіння, і фактично вступила в управління цим майном, тобто добросовісно заволодівши вказаною частиною майна, продовжує відкрито і безперервно володіти ним вже більше 10 років.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважають набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 цієї ж статті ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набуття права власності за набувальною давністю ґрунтується на сукупності обставин, що свідчать про тривалість володіння, його добросовісність та відкритість.

Враховуючи наведене суд вважає, що оскільки позивачка відкрито володіє і користується набутим майном більш десяти років, її дії не суперечать закону, то за нею можливо визнати право власності за набувальною давністю на 1/12 частину домоволодіння № 9 по вул. Боженка в м. Ужгород, яка належала ОСОБА_7

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 209, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 344 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності за набувальною давністю на 1/12 частину домоволодіння № 9 по вул. Боженко у м. Ужгород Закарпатської області, яка належала ОСОБА_7.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.