Номер провадження: 22-ц/785/125/15
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О.В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Процик М.В., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 11 березня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - приватного нотаріуса Котовського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06 липня 2007 року, -

ВСТАНОВИЛА:

До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - приватний нотаріус Котовського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06 липня 2007 року. А саме позивач просив визнати договір купівлі-продажу незавершеного будівництва, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ним та ОСОБА_3 від 6 липня 2007 року недійсним (т.1, а.с.2-5).

В подальшому в зв'язку з неможливістю проведення повторного автоматичного розподілу справи, оскільки у справі було задоволено самовідвід (т.1, а.с.13), відвід (т.1, а.с.28), самовідвід (т.1, а.с.82), справу було передано до Ананьївського районного суду Одеської області (т.1, а.с.85). З Ананьївського районного суду Одеської області справу було передано до Любашівського районного суду Одеської області (т.1, а.с.101), в зв'язку з неможливістю проведення повторного автоматичного розподілу справи, оскільки у справі було задоволено відвід (т.1, а.с.93), самовідвід (т.1, а.с.99).

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 11 березня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено повністю (т.1, а.с.167-168).

01 квітня 2014 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 11 березня 2014 року. В обґрунтування апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме апелянт зазначив, що суд в порушення вимог ст.ст. 57- 61 ЦПК не взяв до уваги копію розписки від 6 липня 2007 року, а також до спірних правовідносин не застосовані положення ст.ст. 229-230 ЦК України, які на думку позивача, повинні застосовуватися в даному випадку, так як ОСОБА_3, надаючи розписку ОСОБА_2 на суму 123000 доларів США, запевнив його тому, що цю суму сплатить йому за вказаний об'єкт нерухомості до 30 грудня 2008 року, а суму в нотаріально посвідченому договорі вкажуть 77886 грн. для того, щоб він не платив податки. Також апелянт посилався на те, що суд не розглянув його клопотання про встановлення факту написання розписки відповідачем Крім того на думку апелянта, суд безпідставно відмовив позивачу в задоволені клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, про що ним окремо було подано апеляційна скарга (т.1, а.с.174-176).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2014 року (суддя Бабій А.П.) апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху (т.1, а.с.180). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2014 року (суддя Бабій А.П.) апеляційну скаргу ОСОБА_2 було визнано неподаною та повернуто (т.1, а.с.186-188). 14 травня 2014 року апелянтом подана уточнена апеляційна скарга з усуненими недоліками на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 11 березня 2014 року та на ухвалу Любашівського районного суду Одеської області від 20 січня 2014 року про відмову у проведені судової почеркознавчої експертизи (т.1, а.с.192-195). Також апелянтом було подано касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2014 року (т.1, а.с.210). Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 08.10.2014 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2014 року було скасовано, справу передано до апеляційного суду Одеської області (т.1, а.с.250-251).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.11.2014 року (суддя Дрішлюк А.І.) було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 11 березня 2014 року (т.2, а.с.7).

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розгляду справи. При цьому було відхилено клопотання позивача про відкладення слухання справи( т.2 а.с.29), оскільки це не перше відкладення справи в суді апеляційної інстанції(т.2 а.с.17, 26), документи, що підтверджують поважність причини неявки відсутні, а власно участь сторони на цієї стадії процесу не є обов'язковою.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.02.2015 року частково задоволено апеляційну скаргу на ухвалу Любашівського районного суду Одеської області від 20.01.2014 року. В ухвалі змінено мотивування причин відмови у призначенні експертизи, в іншій частині залишено без змін (т.2, а.с. 33-35).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Звертаючись до суду першої інстанції, ОСОБА_2 у позовній заяві при викладенні обставин справи наголошував на факті обману з боку ОСОБА_3 щодо ціни договору (т.1, а.с.2-4 ). Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману зазначені у статті 230 ЦК України. З врахуванням поданої редакції позову суд першої інстанції розглянув поданий позов та вирішив спір (т.1, а.с.167-168 ). Відповідно перевірка доводів апеляційної скарги здійснюється в порядку ст.303 ЦПК України з врахуванням предмету та підстав позову, розглянутого судом першої інстанції, а тому посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального права - ст. 229 ЦК України не приймаються до уваги, оскільки вони не були предметом судового розгляду в суді першої інстанції.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору купівлі-продажу незавершеного будівництва, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ним та ОСОБА_3 6 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №2820 не мав місце обману з боку відповідача по справі, а тому підстав для визнання договору недійсним з посиланням на цю обставину немає.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів при цьому відхиляючи доводи апеляційної скарги, вважає за необхідним вказати на наступне.

Позивач звернувся з вимогою визнати недійсним зазначений договір за наявності обману в частині ціни договору (т.1, а.с. 2-4).

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу незавершеного будівництва, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ним та ОСОБА_3 6 липня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №2820, при цьому сторони визначили вартість спірного майна в розмірі 77886 грн. (т.1, а.с.5). В п.2 договору зазначено, що розрахунок здійснений до підписання цього договору і будь-які грошові кошти, які на думку позивача, необхідно доплатити на виконання умов договору, передаватися не повинні після підписання договору. Такий висновок суду повністю узгоджується з положеннями ст. 632 ЦК України, згідно з якою ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його підписання не допускається. Укладаючи договір купівлі-продажу сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов договору і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов'язання виконувати його належним чином. Факт того, що ОСОБА_3 зобов'язаний був сплатити всю суму 123 000 дол. США до 31 грудня 2008 року в договорі купівлі-продажу не відображений, таким чином продаж товару в кредит з відстроченням, або розстроченням платежу (ч.1 ст. 694 ЦК України) не передбачений. Вартість об'єкту купівлі-продажу зазначається в договорі, який має бути нотаріально посвідчений та підлягає державній реєстрації, тож розписка не може бути належним доказом вартості об'єкту купівлі-продажу.

Між тим, питання ціни договору в контексті його виконання було предметом судового розгляду, та з цього приводу були встановлені юридичні факти апеляційним судом Одеської області в рішенні від 23 листопада 2010 року по справі № 22ц/17399/2010, в якому зазначено, що позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу зокрема п.2, зокрема щодо недоплати грошових коштів.

Відповідно відхиляються доводи апеляційної скарги щодо омани в частині ціни договору при цьому колегія суддів зауважує наступне. Стаття 230 ЦК України встановлює, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Верховний суд України у Постанові Пленуму від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. ОСОБА_2 таких доказів суду не надав, при цьому посилався на те, що умова щодо ціни договору в розписці була узгоджена обома сторонами, що виключає обман з боку відповідача як юридичну підставу для визнання договору недійсним. Таким чином, в розумінні статті 230 ЦК України у діях ОСОБА_3 обману не було, тому дана стаття не може бути підставою для визнання договору недійсним. Відповідно колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в відповідній частині. Щодо посилань на те, що суд першої інстанції не вирішив вимогу про встановлення факту написання розписки саме відповідачем, то колегія зауважує, що вказаний факт є частиною юридичного складу який було заявлено позивачем в обґрунтування поданого позову, тобто відноситься до підстав позову. Разом з тим, він немає окремого значення, тобто не впливає на кваліфікацію спірних правовідносин, оскільки наявність омани як такої при встановлених обставинах справи, в тому числі в межах іншого провадження, на чому робився наголос, виключається. Відповідно надаючи оцінку обгрунтованості поданого позову суд першої інстанції надав йому оцінку лише в контексті прийнятого процесуального рішення, а не з точки зору встановлення окремо такого факту, в зв'язку з наведеним вказаний довід апеляційної скарги також євідхиляється колегією суддів.

Таким чином, оскільки, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження, апеляційний суд відхиляє скаргу та залишає рішення суду першої інстанції на підставі ст. 308 ЦПК України без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 11 березня 2014 року - відхилити.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 11 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

М.В. Процик

Є.С.Сєвєрова