АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5166/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 643/849/15-ц Скотар А.Ю.
Категорія: про право власності Доповідач - Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Швецової Л.А., Гальянової І.Г.

за участі секретаря Герасимової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та виділ частки квартири, -

в с т а н о в и л а

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 01.06.2013 одружилась з відповідачем та ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька ОСОБА_4. В період шлюбу, а саме 21.08.2014, ОСОБА_2, за згодою позивачки, придбав 5/12 часток квартири АДРЕСА_1.

На теперішній час шлюб між сторонами не розірваний, проте вони проживають окремо і спільне господарство не ведуть, але враховуючи той факт, що нерухомість придбана в шлюбі, позивачка, посилаючись на норми Сімейного кодексу України (далі СК України), просила визнати за нею право власності на 5/24 частин спірної квартири та виділити належну їй частку у вигляді кімнати, площею 10.4 кв.м., заливши в загальному користуванні кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу та комору.

Відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що позивач захищає права, які їй не належать та не є порушеними. Спірна частка квартири придбалась ним за власні кошти та вже після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем, що підтверджується судовим рішенням про стягнення з нього на користь позивача аліментів та розпискою про повернення коштів.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року позовні вимоги були задоволені частково: визнано за позивачкою право власності на 5/24 частин квартири АДРЕСА_1, житловою площею 51,1 кв.м., загальною площею 83,0 кв.м.В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішене питання щодо судових витрат.

З апеляційною скаргою на зазначене рішення суду звернувся відповідач та зазначив, що вважає таке рішення незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального права, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення виходив з того, що позивачем при укладанні договору купівлі-продажу від 21 серпня 2014 року надавалась згода як дружини, а відтак визначене майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Проте ОСОБА_2 стверджує, що шлюбні відносини між сторонами припинились ще у середині липня 2014 року, що підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.11.2014 (справа № 344/14342/14-ц). Відповідач вважає, що Московський районний суд м. Харкова помилкового дійшов висновку про те, що він заперечував проти задоволення позовних вимог, а отже і спростував обставини про припинення шлюбних відносин ще з середини липня 2014 року. Апелянт зазначає, що він спростовував факт відсутності допомоги на дитину, але не спростовував факт сумісного проживання та ведення сумісного господарства, тобто припинення шлюбних відносин між сторонами ще у середині липня 2014 року.

ОСОБА_2 зазначив, що судом не було надано належної оцінки доказам у справі - показанням свідків та розписки, з яких вбачається, що кошти, витрачені відповідачем на придбання квартири, були його особистим майном, а тому і придбане нерухоме майно є його особистим майном та поділу як сумісно нажите майно подружжя не підлягає.

Таким чином, апелянт просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, позивач та відповідач з 01.06.2013 перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину.

Судом також встановлено, що предметом спору у даній справі є 5/12 часток чотирикімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд з посиланням на ст. 70 Сімейного кодексу України виходив з того, що спірне майно придбане сторонами в період шлюбу, тому належить сторонам у рівних частках. Позовні вимоги щодо виділу в натурі частки позивачки задоволенню не підлягають, оскільки на день розгляду справи судом питання про належність їй певної частині квартири не вирішене.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розглядаючи спір на підставі норм сімейного права, районний суд правильно встановив юридичну природу виниклих правовідносин та застосував закон, яких їх регулює.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами 01.06.2013 року зареєстровано шлюб, актовий запис № 348.

21 серпня 2015 року відповідачем ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Маслак Н.В., придбано у власність у ОСОБА_6 5/12 частин зазначеної спірної квартири. При цьому, як свідчить п. 13 даного договору, даний договір укладався за наявності згоди на це ОСОБА_3, позиваки у справі, як дружини.

Оскільки спірне майно придбано сторонами в період шлюбу, в якому вони перебувають і до теперішнього часу, судова колегія вважає, що районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіковіна праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частина 1 ст. 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як зазначено в ч. 1 ст. 70 та ч.1 ст.71 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини і чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судова колегія вважає, що районний суд дійшов обгрунтованого висновку щодо визнання за позивачкою 5/24 частин спірної квартири як половини майна, придбаного у шлюбі. Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Апеляційні доводи щодо придбання спірного майна за власні кошти відповідача спростовуються матеріалами справи.

Погоджується судова колегія також із висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про виділення позивачу частки спільного майна, а саме певної кімнати в даній квартирі та залишення в загальному користуванні окремих приміщень, оскільки доказам по справі в цій частині дана об'єктивна оцінка та зроблений вірний висновок.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лишеформальнихміркувань.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -