Номер провадження: 22-ц/785/5442/15
Головуючий у першій інстанції Наумчак Л.І.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Процик М.В., Дрішлюка А.І.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2, Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення майнової та моральної шкоди. В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_4 26.09.2013 року приблизно о 19:30 год., знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухався по проїзній частині вул. 9 Січня в м. Балта Одеської області, допустив зіткнення із автомобілем ОСОБА_3, внаслідок чого автомобіль останнього зазнав пошкоджень. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2013 року ОСОБА_2 визнаний винним у ДТП, та на нього було накладено адміністративне стягнення. Відповідальність водія застрахована Страховим товариством з додатковою відповідальністю «Гарантія», страховий поліс № АС/2235780 терміном з 13.04.2013 року до 12.04.2014 року включно, із лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50000 грн.

30.09.2013 року позивач повідомив телефонограмою Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про факт ДТП та необхідність огляду автомобіля та прийняття відповідної заяви, а також про місце знаходження автомобіля та його власника. 28.01.2014 року позивач звернувся до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» з письмовою заявою про виплату відшкодування за збитки, завдані власнику транспортного засобу. На цю заяву він не отримав відповіді і страхова компанія ніяких дій спрямованих на виплату йому страхового відшкодування не вчиняє.

В зв'язку з тим що, відповідачі відмовилися у добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, позивач змушений звернутися до суду.

Окрім завданої матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу були завдано і моральну шкоду у розмірі 10000 грн., яка полягала у душевних стражданнях, оскільки він був вимушений займатись пошуком коштів на відновлення транспортного засобу, не мав можливості використовувати автомобіль за призначенням.

Просив стягнути з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» страхове відшкодування в сумі 7034,70 грн., зобов'язати Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» за кожен день прострочення, починаючи з 29 квітня 2014 року на прострочену суму страхового відшкодування у сумі 7034,70 грн., нарахувати пеню у вигляді подвійної облікової ставки національного банку України у сумі 1202,65 грн., стягнути з ОСОБА_2 на його користь різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля, яка становить 14719 грн. та вартістю матеріального збитку, завданого володільцю автомобіля, яка становить 7034,70 грн., що дорівнює 7684,30 грн., моральну шкоду - 10000 грн., стягнути на його користь солідарно з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» та ОСОБА_2 вартість послуг експерта за проведення експертного авто-товарознавчого висновку щодо визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу в сумі 1400 грн., вартість витрат на проїзд до експерта та перевезення експерта на огляд автомобіля в сумі 102 грн., вартість витрат на інформування відповідачів про час та місце проведення експертного дослідження рекомендованими листами в сумі 14,20 грн., вартість витрат на телеграми до страхової компанії в сумі 90,96 грн. та оплачений судовий збір в сумі 247,19 грн. та банківські послуги 5 грн.

Заочним рішенням Балтського районного суду Одеської області від 14.01.2015 року частково задоволено позов ОСОБА_3 Стягнуто з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» на користь ОСОБА_3 страхову виплату у розмірі 7034,70 грн., пеню за період прострочення виплати страхового відшкодування з 29.04.2014 року по 14.01.2015 року, з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в сумі 1202,65 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відшкодування матеріального збитку в загальній сумі 7684,30 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Стягнуто з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 247,19 грн., витрати щодо проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1400 грн., витрати на проїзд до експерта в сумі 102 грн., витрати на оплату телеграм та листів про сповіщення про проведення експертного дослідження у сумі 105,16 грн., в іншій частині позову - відмовлено.

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 18.03.2015 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного заочного рішення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2

Рішення суду в частині задоволення вимог до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» не оскаржено.

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, 26.09.2013 року приблизно о 19:30 год., знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушивши вимоги Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем марки «Мерседес», державний номер НОМЕР_2, чим спричинив автомобілю пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2013 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та на нього було накладено адміністративне стягнення.

Пошкоджений автомобіль належить позивачу, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

28.09.2013 року експертним авто-товарознавчим висновком № 912 вартість відновлюваних робіт встановлено у розмірі 14719 грн., вартість матеріального збитку нанесеного володільцю автомобіля «Мерседес» встановлено у розмірі 7034,70 грн.

30.09.2013 року позивач повідомив телефонограмою Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» про факт ДТП та необхідність огляду автомобіля та прийняття відповідної заяви, а також про місце знаходження автомобіля та його власника (а.с. 14-15).

28.01.2014 року позивач звернувся до Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» з письмовою заявою про виплату відшкодування за збитки, завдані власнику транспортного засобу (а.с.15). На цю заяву він не отримав відповіді і страхова компанія ніяких дій, спрямованих на виплату йому страхового відшкодування не вчиняє.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що шкода в тій частині, яка не покривається страховиком, підлягає стягненню з заподіювача шкоди, при цьому при визначенні розміру шкоди виходив з вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Проте повністю погодитися із таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Висновком спеціаліста встановлено, що матеріальна шкода, завдана позивачу, складає 7034,70 грн., вона складається за формулою, яка враховує вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин КТЗ, величини втрати товарної вартості. В свою чергу, вартість відновлювального ремонту включає вартість деталей автомобіля, які потенційно могли б були використані у разі його здійснення, однак доказів про здійснення ремонту фактично на час вирішення справи позивачем не надано, відтак правові підстави врахування вартості невикористаних нових деталей відсутні.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, в зв'язку з чим помилково визначив розмір шкоди в розмірі 14719 грн., що є підставою для зміни рішення відповідно до п.4ч.1ст.309 ЦПК України.

За договором страхування франшиза складає 1000 гривень, вона не може бути стягнута зі страховика, відтак в цій частині підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2

Підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги щодо зміни розміру моральної шкоди, оскільки за вимогами ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань і має бути співмірним із заявленими вимогами.

Суд першої інстанції виходив з презумпції обґрунтованості вимог про стягнення 10000 гривень, тобто задовольнив позов в повному обсязі, пославшись на не доведення відповідачем іншого розміру шкоди, тим самим помилково переклав тягар доказування певних обставин на іншу сторону, в той час як обґрунтованість розміру шкоди первино повинен довести позивач.

Зважаючи на викладене, вимоги ст.23 ЦК України, співмірність вимог, розмір шкоди підлягає зменшенню до 3000 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати і законом не передбачена можливість присудження судових витрат у солідарному порядку.

Виходячи з таких правил, рішення суду в частині визначення судових витрат підлягає зміні із визначенням витрат пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.304,п.3ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 січня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_2, стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 1000 гривень, на відшкодування моральної шкоди 3000 гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати з ОСОБА_2 в розмірі 241 грн., з Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» в розмірі 1613 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: