Справа № 148/1560/15-ц Провадження № 22-ц/772/3535/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Голоти Л.О., Войтка Ю.Б.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування , -

в с т а н о в и л а:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення відповідача від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 07 січня 2015 року помер його та відповідача батько - ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 2,6672 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області. У 2008 році ОСОБА_5 було встановлено першу групу інвалідності у звязку із загальним захворюванням та надано висновок про те, що останній потребує сторонньої допомоги.

Спадкодавець у звязку з своїм фізичним станом перебував у безпорадному стані, проте ОСОБА_4 свідомо ухилялася від надання останньому будь-якої допомоги та за період 2014 року взагалі не відвідувала батька, не брала участі у догляді за ним, не цікавилась станом його здоровя що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_4

07 січня 2015 року ОСОБА_5 помер та після його смерті відкрилася спадщина на майно.

Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Згідно висновку Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи №023034 02 жовтня 2008 року ОСОБА_5 було встановлено першу групу інвалідності на підставі загального захворювання, у звязку з чим останній потребував сторонньої допомоги (а.с. 12).

Відповідно до експертного висновку Вінницької регіональної міжвідомчої експертної комісії від 25 жовтня 2008 року захворювання ОСОБА_5 було повязане з наслідками аварії на ЧАЕС (а.с. 13).

Згідно з довідками виконкому Шпиківської селищної ради Тульчинського району від 20 серпня 2013 року №1153, від 13 січня 2014 року №35 ОСОБА_4 з 01.07.2006 року не працює та здійснює догляд за батьком ОСОБА_5, інвалідом першої «Б» групи, який потребує постійного стороннього догляду (а.с.47,50).

Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових та санітарно-гігієнічних умов життя сімї ОСОБА_4 від 29 серпня 2013 року та від 13 січня 2014 року, складеного комісією в складі селищного голови ОСОБА_6, секретаря селищної ради ОСОБА_7, інспектора ВОС ОСОБА_8, в буд. №110 в смт. Шпиків зареєстрована сімя в складі ОСОБА_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (син), ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (син), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4, інвалід першої «Б» групи , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (брат). ОСОБА_4 здійснює догляд за батьком ОСОБА_5 , інвалідом першої «Б» групи , який потребує здійснення постійного стороннього догляду (а.с. 48,51).

Згідно з довідкою Шпиківської селищної ради № 114 від 26.01.2015 року ОСОБА_2 здійснював догляд за батьком, а також виконував усі роботи по господарству та обробляв присадибну земельну ділянку. Дочка ОСОБА_4, що проживає по цій же вулиці, зі слів сусідів Волошина С,А.. ОСОБА_11, ОСОБА_12 протягом 2014 року батька не навідувала, жодної допомоги не надавала (а.с.11).

Із відповіді начальника Тульчинського РВ УМВС України у Вінницькій області від 16.09.2015 року № 8947 вбачається, що за зверненням відповідачки по факту незаконного вивезення речей з території спільного домогосподарства братом - ОСОБА_2, проведена перевірка. ОСОБА_4 О,В. рекомендовано звернутись до суду.

Статтями 202, 203 СК встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, значення для справи має обставина чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до статетей 10, 60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що ОСОБА_5 потребував утримання від ОСОБА_4, перебував у скрутному матеріальному становищі за неможливістю отримання такої допомоги від ОСОБА_2, який несе рівний обовязок по утриманню непрацездатного батька, а також свідоме винне ухилення ОСОБА_4 від надання спадкодавцеві такого утримання.

Доводи позивача про те, що відповідач протягом 2014 року не спілкувалася і не навідувалася до батька самі по собі не можуть бути підставою для усунення від права на спадщину.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_4 була опікуном ОСОБА_5 не підтверджені будь-якими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції було описано покази свідка ОСОБА_13, яка відмовилася від дачі свідчень, самі по собі не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки висновки суду першої інстанції не ґрунтуються виключно на показах свідка ОСОБА_13 і описані покази не покладено в основу судового рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на доказах, які були досліджені судом в їх сукупності і яким надано належно правову оцінку.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Наведені в апеляцій скарзі порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи, а тому не приймаються колегією суддів до уваги.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та обєктивно дослідивши усі обставини справи та наявні докази у справі, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307,308, 313,314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_14

Судді: /підпис/ ОСОБА_15

/підпис/ ОСОБА_16

З оригіналом вірно: