ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/7034/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

відповідача ОСОБА_3;

представника відповідача ОСОБА_4;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання права користування житлом -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.), яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3) про визнання права користування жилим приміщенням.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 31 січня 2009 року перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі та мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У травні 2009 року вона разом з малолітнім сином за згодою відповідача були вселені до квартири АДРЕСА_1, власником якої є відповідач, у якій і проживають на даний час. З часу вселення позивач разом з дитиною постійно проживали і користувалися, як члени сім'ї, житловим приміщенням.

У зв'язку з погіршенням між сторонами стосунків, позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням зареєструвати їх з дитиною у вказаній квартирі, однак відповідач відмовлявся це робити. Тому вона просить суд визнати за нею та її дитиною право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач та його представник у свою чергу заперечили проти позовних вимог, пославшись на розірвання шлюбу між сторонами за рішенням Дарницького суду м. Києва від 28 вересня 2012 року, а також вказав, що тільки власник житла встановлює межі користування його власністю та лише він визначає чи реєструвати сторонніх осіб у помешканні чи ні, відтак просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, його представника, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачу на підставі свідоцтва про право власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1. 31 січня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народився син - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про його народження.

Також встановлено та не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи, що у травні 2009 року позивач разом з малолітнім сином за згодою відповідача були вселені до вказаної квартири, у якій і проживають на даний час. З часу вселення позивач разом з дитиною постійно проживали і користувалися, як члени сім'ї власника, житловим приміщенням. Іншого зареєстрованого місця проживання ані позивач, ані її малолітня дитина не мають.

Водночас, зі змісту позовної заяви вбачається, що як на підставу визнання за нею права користування спірною квартирою, позивач посилається на постійне проживання у ній разом з дитиною, невизнання відповідачем її права користування нею нарівні з власником цієї квартири та у зв'язку з чим відмовою їй у реєстрації у цьому помешканні.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Зазначена норма кореспондується також зі ст. 156 Житлового кодексу України, за якої члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За своєю правовою природою право користування житлом за наведених правових норм є правом сервітутного типу і відноситься до особистих сервітутів. Особистий характер даного сервітуту полягає у тому, що він встановлюється в інтересах певної особи, яка має статус члена сім'ї власника житлового приміщення. Окрім того, за змістом наведених правових норм, які регулюють об'єм житлових прав члена сім'ї власника житлового приміщення слідує, що право члена сім'ї власника квартири користуватися цим житлом встановлюється нарівні з правами наданими його власнику.

Оскільки судом встановлено та не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи, що позивач разом з дитиною вселилася до спірної квартири як член сім'ї власника та за його згодою, проживають у ній з моменту вселення по даний час, іншого місця проживання не мають та враховуючи не визнання відповідачем їх права на користування цим житловим приміщенням нарівні з його власником, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Водночас суд не бере до уваги посилання відповідача на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 вересня 2012 року за яким шлюб між сторонами розірвано, оскільки вказане рішення суду не набрало законної сили у зв'язку з його переглядом на час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України, стст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та її малолітнім сином ОСОБА_5 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.