Ухвала

іменем україни

30 вересня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дем`яносова М.В., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 26 березня 2015 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним позовом.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить постановлені ухвали судів скасувати і передати справу до суду першої інстанції для розгляду по суті, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що існує рішення суду, що набрало законної сили у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте погодитися з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом. Такі підстави визначено у ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Згідно з п. п. 2 і 3 ч. 2 ст. 122 ЦПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилася від позову.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі і в тому разі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Важливим моментом є те, що у поданій позовній заяві мають бути тотожними сторони, предмет та підстави позову з тією справою, яка знаходиться на розгляді в цьому чи іншому суді або із справою, у якій вже ухвалене рішення, яке набрало законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2010 року, наявність якого стало підставою для відмови у відкритті провадження у даній справі, ухвалено за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, який обґрунтовано банком неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором від 13 березня 2008 року, унаслідок чого виникла заборгованість у рахунок погашення якої банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки. Відомості про виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 липня 2010 року у справі відсутні.

Натомість, з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося лише до ОСОБА_1, ОСОБА_2, зазначивши ОСОБА_3 третьою особою, при цьому підставою звернення з такими вимогами до відповідачів банком зазначено наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки й невиконання останніми вимоги банку про виселення з квартири, на яку було звернуто стягнення.

Проте суди попередніх інстанцій на вищевикладене уваги не звернули й дійшли передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до тих самих сторін, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З урахуванням наведеного постановлені у справі ухвали не можуть залишатися в силі та з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2134/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1>, підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 342 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2134/ed_2015_07_15/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 31 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26 березня 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар

Судді: В.І. Амелін

М.В. Дем`яносов

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко