Справа № 212/6638/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу у складі:

Головуючого-судді Шум Л.І.,

При секретарі: Водоп'яновій Ю.С.,

За участі: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним посилаючись на наступні обставини, що 18.06.2013 року йому стало відомо про смерть рідного брата ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який фактично проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, який колись належав на праві власності їх матері ОСОБА_7, яка померла 18.10.2012 року.

Після смерті матері ОСОБА_7, на підставі заповіту від 13.07.2013 року, спадкоємцем є її син ОСОБА_6. Про смерть брата позивача повідомила ОСОБА_2, яка також повідомила, що вона має намір поховати померлого ОСОБА_6 незалежно від присутності ОСОБА_4 на похоронах. Що дуже здивувало та схвилювало позивача, оскільки громадянка ОСОБА_2 не приходиться його брату ні жінкою, ні родичкою, ні співмешканкою, ні опікуном чи якоюсь іншою особою уповноваженою на поховання останнього. Будь яких осіб, яки б мешкали з умерлим на день його смерті поруч з ним, або вели з ним спільне господарство як члени однієї сім'ї, не було, крім племінниці - ОСОБА_8, яка останні два місяці, за сімейними обставинами, мешкала в будинку № 6 по вул. Скрипника. Будь якого піклування ані за станом здоров'я ані за будь якими іншими показниками він не потребував.

Брат позивача, ОСОБА_6, був повністю здоровою людиною та не жалівся на стан свого здоров'я. Після похорон матері він мав намір продати спадкове майно після матері, що розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Скрипника, буд №6 та свій будинок розташований - АДРЕСА_1 та переїхати мешкати ДО позивача у Росію, де мав намір придбати будинок та разом з братом будуть мешкати в одному місті.

Останній раз ОСОБА_4 бачив брата 16 квітня 2013 року, коли приїжджав в м.

Кривий Ріг до брата з приводу поминального обряду, пов'язаного із смертю матері,

ОСОБА_7, де в перший раз побачив ОСОБА_2, котра

стала приходить до брата та приділяти йому особливу увагу, давала йому всілякі поради

стосовно його поведінки, обмежуючи його в зустрічах та спілкуванні з сусідами,

товаришами, друзями, родичами, стала закривати його в будинку, відбирати в нього

мобільні засоби зв'язку, тощо.

При останній зустрічі, позивач мав розмову із братом та він йому жалівся про те, що в нього хочуть відібрати будинок в АДРЕСА_2 та просив позивача зайнятися переоформленням на себе або на племінників документів на залежні йому будинки, що прискорить його від'їзд до Росії, де проживає позивач.

Після поховання брата, позивач дізнався про складений братом заповіт на ОСОБА_2 , складений - 22 травня 2013 року та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, про що зроблено в реєстрі запис за № 483, надано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №34049388. За даним заповітом до ОСОБА_2 переходить все належне брату майно, у тому числі ї належний йому за заповітом матері будинок у м. Кривий Ріг, вул. Скрипника, буд. №6, який він не встиг на себе переоформити, і належна йому на праві власності квартира, розташована у с.м.т. Широке, АДРЕСА_3.

По змісту заповіту, тексту та підпису у ньому, позивач зрозумів, що його брат, в час складання заповіту, був у стані, в якому він не віддавав собі звіту, тому що перебував або у дурманному чи сильному алкогольному сп'янінні, або взагалі не був причетний до складання заповіту та його підпису. Оскільки позивач зателефонував брату і мав бесіду із ним 02.06.2013 року, тобто після складення заповіту, то брат йому говорив про те, щоб він знову, як най скоріше, приїхав до м. Кривого Рогу та оформив на себе або своїх дітей АДРЕСА_4, що належить йому на праві власності у с.м.т Широке, по вул. Київська та будинок у м. Кривий Ріг, вул. Скрипника, буд № 6, що залишила йому наша мати. Позивач заспокоїв брата, повідомив про те, що він не буде заперечувати проти того, що його брат продасть спадкове майно: будинок №6 по вул. Скрипника у м. Кривий Ріг, та свою квартиру у АДРЕСА_1 , та переїде мешкати до нього у Росію, де він допоможе йому придбати будинок та будуть разом мешкати в одному місті.

Про намір ОСОБА_6 продати належні йому будинки та від'їзд на постійне проживання до брата в Росію було відомо ОСОБА_2, оскільки про це йшла мова у її присутності при остатній зустрічі позивача з братом, і своєю поведінкою і грубим ставленням до брата, вона підкреслила, що така пропозиція її дуже не сподобалась.

Після розмови з братом 02.06.2013 року, вже сьомого червня 2013 року, ОСОБА_6, отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_9, державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1-848, і, як стало відомо позивачу, приблизно 14.06.2013 року, на підставі зазначеного Свідоцтва, отримав грошові внески з депозитних рахунків померлої матері, яки належали йому на підставі заповіту, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області 13 липня 2013 року, про що зроблено в реєстрі запис за 1096.

Із свідчень сусідів та родичів, які бачили брата в останні дні, він виглядав хворим, приймав якісь лікі, рухи були не скоординовані. А вже 16.06.2013 року ОСОБА_2 відвезла ОСОБА_6 у с.м.т. Широке, АДРЕСА_5, по місцю його реєстрації, де на цей час фактично мешкав її син, та вже о 07:00 годині 18.06.2013 року ранку швидкою допомогою - ОСОБА_6 був доставлений у лікарню с.м.т. Широке, де о 19.00- 20.00 годині цього ж дня він помер. А його поховання було організовано ОСОБА_2 на 11:00 годину слідуючого дня після смерті на підставі довідки без печатки.

Зазначені вище обставини дають позивачу сумніви відносно складеного братом заповіту на користь ОСОБА_2 та його дій щодо розпорядження належним йому рухомим та нерухомим майном. Позивач вважає, що на момент складання заповіту ОСОБА_6 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними так як був або в депресивному стані з психічними розладами після прийняття ліків, або внаслідок сильного алкогольного сп'яніння, або його волевиявлення не було вільним та свідомим, або взагалі не був причетний до складання заповіту та його підпису, тому що текст і його підпис у заповіті, якби здійснених ним власноручно, дають сумніви відносно його дієздатності і щодо вчинення тексту ним власноручно.

Всі документи на спадкове майно знаходяться у розпорядженні ОСОБА_2, якими вона заволоділа безпідставно, чим обмежила позивача у доступі як до документів так і до спадкових будинків.

Ставить питання про визнання заповіту укладеного 22.05.2013 року недійсним.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовних вимогах.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, пояснивши, що заповіт складений за волевиявленням ОСОБА_6.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 позов не визнала, надала суду пояснення та просила розглянути справу за її відсутністю.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 0000323, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №519556 помер 18 червня 2013 року(том 1 а.с.8).

За життя ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробив заповіт(том 1 а.с. 6), який посвідчений 22 травня 2013 року, приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5, відповідно до якого усе майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, та взагалі, все заповів ОСОБА_2.

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною вільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст.ст. 225, 231 ЦК України зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однаку момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу заклопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 181 КЗ "Гейківської ПЛ"ДОР" від 23.06.2015 року ОСОБА_6 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання і підписання заповіту 22 травня 2013 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що з ОСОБА_6 вона жила 8 років з 2000 по 2008 роки, потім він почав пити і вони розійшлись, але продовжували спілкуватися. В кінці травня 2013 року вона бачила ОСОБА_6 на зупинці коло 10 години, він був дивакуватим, він її не пізнав, потім став плакати, він дуже хрипів, руки в нього тряслись, але він сказав, що він не хворіє. Потім підійшла ОСОБА_2 і вони пійшли. Через 2 тижні її повідомили, що ОСОБА_6 помер. Їй відомо, що ОСОБА_6 пив запоями, відомо зі слів, що він лікувався від алкогольної залежності. З братом в нього були добрі стосунки.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 знала,ОСОБА_4 не знала. Геннадій доглядав жінку якій він був опікуном, чи між ними був договір довічного утримання, після її смерті він залишився жити в її будинку. Дивної поведінки за ним не спостерігалось, він хворів, але з психікою у нього було все нормально. Він казав, що лікувався від алкоголізму в ПНД.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_2 її мати, вона знала ОСОБА_6, відносини у них були гарні. Він помер в 2013 році, при житті дивності в його поведінки вона не бачила, він був нормальною людиною.

Покази в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 відносно того, що ОСОБА_6 був дивокуватим, не впізнавав її противорічать показам, наданим в судовому засіданні іншими свідками, а також висновкам посмертної судово-психіатричної експертизи № 181 від 23.06.2015, а тому суд не приймає їх до уваги.

Таким чином, в судовому засіданні не була встановлена абсолютна неспроможність ОСОБА_6 в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому в позові про визнання заповіту недійсним слід відмовити.

На підставі ст.88 ЦПК України, не підлягає відшкодуванню позивачеві сплачений судовий збір та витрати по проведенню посмертної судово-психіатричної експертизи. Підлягає стягненю з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн.

Керуючись ст.ст. 208-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 4500 грн..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту оголошення рішення.

Суддя: Л. І. Шум