Справа № 428/3585/15-ц
Провадження №2/428/1347/2015
07 серпня 2015 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Скочій Г.Д.,
при секретарі Василович Г.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сєвєродонецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні власністю та про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що відповідачі є її рідними онуками, які зареєстровані і мешкали в її квартирі АДРЕСА_1 з 1994 р. У 2004 р. ОСОБА_2, а в 2013 р. ОСОБА_3 поїхали в невідомому напрямку на заробіток, в останній час зв'язок з ними відсутній. Наявність реєстрації онуків у її квартирі вимушує сплачувати комунальні послуги за відповідачів, хоча вони ними не користуються. Вона літня людина, пенсіонерка, інших доходів не має, рахує кожну копійку, вимушена економити. Оскільки відповідачі не мешкають у її власності більше року вони можуть бути позбавлені судом права користування житлом, а вона зможе оформити субсидію на сплату комунальних послуг.
Просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідачі до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку через оголошення у газеті Урядовий кур'єр, що підтверджується матеріалами справи. (а.с. 31). Причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надходило.
Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні вказали, що ОСОБА_2 10 років тому, а ОСОБА_3 3 роки тому виїхали до м. Москва, ні с ким не спілкуються, їх теперішнє місцезнаходження не відоме.
Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, у звязку із чим судом на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщеним протягом шести місяців.
Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Якщо тимчасова відсутність особи перевищує шість місяців, члени сім'ї, в тому числі і колишні, а також наймодавець вправі пред'явити позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.
Порядок збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, передбачений відповідно ст.ст.71, 72, 107 ЖК України, стосується житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Крім того у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
У відповідності до Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення «Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Судом встановлено:
Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 10.01.1995 р. власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6,ОСОБА_1 ОСОБА_7 (а.с. 4) .
Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в КП «Сєвєродонецькому БТІ» за ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 від 17.03.1995 р., про що свідчить реєстраційний запис на свідоцтві про право власності (а.с. 4).
Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 5).
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.10.2001 р. спадкоємицею майна - (1/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1) ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 є її донька ОСОБА_1 (а.с. 6).
З копії домової книги вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 значаться зареєстрованими в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-9).
Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх достовірними, а вимоги позивачки такими, що підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин понад передбачені законодавством строки, втратили інтерес до житла та можуть бути визнані такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10-12, 27, 31, 57, 209, 212-214, 224, 233 ЦПК України, ст.ст. 16, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 та визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення в повному обсязі складено 11 серпня 2015 року.

Суддя Г. Д. Скочій