УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сакура Ко» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сакура КО» (далі - ТОВ «Сакура КО») мотивуючи свої вимоги тим, що наказом директора ТОВ «Сакура КО» № 57 від 10 квітня 2014 року він з 11 квітня 2014 року прийнятий на роботу охоронника. 27 листопада 2014 року його звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України згідно наказу № 256 від 27 листопада 2014 року. Наказ про звільнення, на його думку, виданий відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства. Враховуючи уточненні позовні вимоги, позивач просив визнати неправомірним та скасувати наказ від 27 листопада 2014 року № 256 про звільнення його з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; зобов'язати відповідача поновити його на роботі на посаді охоронника з 27 листопада 2014 року та виплатити заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, із розрахунку 1 222 грн місячного окладу, у розмірі 5 636,47 грн, а також стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням 10 000 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2015 року, у задоволенні позову - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що відповідно до наказу керівника ТОВ «Сакура КО» № 57 від 10 квітня 2014 року ОСОБА_4 з 11 квітня 2014 року прийнято на роботу охоронника 1 категорії відділу охорони у ТОВ «Сакура КО» (а.с.4).

Наказом в.о. керівника ТОВ «Сакура КО» № 256 від 27 листопада 2014 року позивача звільнено з роботи з 27 листопада 2014 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) (а.с.5).

Згідно графіка чергування охорони на об'єкті АС-2 міста Кіровограда на листопад місяць 2014 року, затвердженого 21 жовтня 2014 року начальником охорони ТОВ «Сакура Ко», з 08 години 27 листопада 2014 року до 08 години 28 листопада 2014 року на зазначеному об'єкті повинні чергувати ОСОБА_4., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 З даним графіком позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис (а.с.33).

Із журналу прийому-здачі чергувань АС-2 вбачається, що позивач прийняв зміну о 08 годині 27 листопада 2014 року, однак, 28 листопада 2014 року о 08 год зміну не здавав (а.с.24-25). У табелі обліку робочого часу за листопад 2014 року відмічено, що 27 листопада 2014 року ОСОБА_4 відпрацював 4 год. (а.с.31).

Відсутність позивача на робочому місці з 12 години 27 листопада 2014 року підтверджується службовою запискою начальника охорони ТОВ «Сакура КО» Панченка А.В., актом, складеним працівниками товариства 27 листопада 2014 року (а.с. 101, 102). У акті від 27 листопада 2014 року зазначено, що позивач відмовився дати письмові пояснення причини відсутності на робочому місці в цей день з 12 години (а.с.35).

Пунктом 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, в тому числі показання свідків, вірно виходив із того, що позивачем не спростовано факту прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, що в свою чергу доведено відповідачем та підтверджується матеріалами справи. Позивачем не доведено поважності причин з яких останнім було самовільно залишено робоче місце.

Суди дійшли вірного висновку про те, що доводи позивача про звільнення з роботи за власним бажанням не заслуговують на увагу, оскільки останнім було порушено та не дотримано порядок звільнення за власним бажанням встановлений ст. 38 КЗпП України.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2015 рокупостановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
М.І. Наумчук