АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2261/15 Справа № 2-8994/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Категорія 27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Глущенко Н.Г., Петешенкової М.Ю., при секретареві Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 28 грудня 2010 року за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю Українське фінансове агентство Верус про стягнення кредитної заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2010 року ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступник ПАТ КБ ПРИВАТБАНК) звернулося до ОСОБА_2 та ТОВ Українське фінансове агентство Верус з позовом про стягнення кредитної заборгованості (а.с.2-5). З урахуванням уточнень, банк просив стягнути з ОСОБА_2 за кредитними договорами № DNHPAK01980075 від 22.09.2006р. - 58 499,32 дол. США, № DNHPAK01980007 від 20.03.2007р. 75 339,89 дол. США, а також солідарно з ТОВ УФА Верус та ОСОБА_2 на користь позивача у рахунок погашення заборгованості 200грн. (а.с. 88).

Рішенням Жовтневого райсуду від 28.12.2010р. ухвалено стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №DNHPAK01980075 від 22.09.2006року 217 510грн.64коп., за кредитним договором №DNHPAK01980007 від 20.03.2007р. 597 825грн.44 коп., а також солідарно з ТОВ УФА Верус та ОСОБА_2 400 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на невідповідність його вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Ухвалюючи рішення про стягнення кредитної заборгованості за двома кредитними договорами, суд першої інстанції посилався на факт її непогашення ОСОБА_2

Вказаний висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

22.09.2006р. між ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступник: ПАТ КБ ПРИВАТБАНК) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DNHPAK01980075, за умовами якого останній для купівлі автомобіля отримав кредит у сумі 96 541,88 дол. США з терміном його погашення щомісячними платежами до 19.09.2013р. (а.с.13-17). За укладеним 22.09.2006р. між ПриватБанком та ОСОБА_3 договором застави рухомого майна від №DNHPAK01980075 забезпечено виконання кредитних зобовязань ОСОБА_2 за даним договором автомобілем Lexus RX 350 Executive,2006р.в., заставною вартістю 408040грн. (а.с.26-30).

20.03.2007р. між ПАТ КБ ПриватБанк (правонаступник: ПАТ КБ ПРИВАТБАНК) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DNHPAK01980007, за умовами якого останній на купівлю автомобіля отримав кредит у сумі 158 387,04 дол. США з терміном його погашення щомісячними платежами до 19.03.2014р. (а.с.18-22). Згідно укладеного 20.03.2007р. між ПриватБанком та ОСОБА_2 договору застави рухомого майна № DNHPAK01980007 виконання його зобовязань забезпечено автомобілем LEXUS LS 460,2007р.в., заставною вартістю 808000грн.(а.с.32-36).

12.01.2009р. між ПАТ КБ Приватбанк та ТОВ УФА Верус укладено договір поруки, за умовами якого ТОВ УФА Верус зобовязалося відповідати перед банком за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитними договорами з обмеженням відповідальності поручителя 200грн. за кожним з них (а.с.11-12).

З посиланням на існування кредитної заборгованості, банк звернувся до суду у січні 2010р. з позовом про її стягнення та зазначав, що станом на 13.08.2009р. вказана заборгованість за договором від 22.06.2006р. складала 52782.86 доларів США, у тому числі, 50139,88 доларів США за кредитом, а за договором від 20.03.2007р. 79031,23 доларів США, у тому числі, 76555,92 доларів США за кредитом при курсі валюти 7,7394 (а.с.9,10). Пізніше банк неодноразово уточнював позовні вимоги, посилаючись на невиконання ОСОБА_2 зобовязань по погашенню заборгованості та продовження нарахування банком відсотків та пені. За відомостями банку станом на 10.09.2010р. заборгованість за договором від 22.06.2006р. складала 58499,32 доларів США (464350,05грн.), з яких 53099,18 за кредитом, а за договором від 20.03.2007р. -75339,89 доларів США (598025,44грн.), у тому числі, 72524,15 доларів США при курсі валюти 7,9377 (а.с.89-93).

Однак ОСОБА_2 надані письмові докази про погашення ним кредитних зобовязань за обома із вказаних договорів. Так, нотаріально посвідченою 4.10.2010р. довіреністю ОСОБА_2 уповноважив ПАТ КБ ПРИВАТБАНК правом розпорядження автомобілем НОМЕР_1, з направленням виручених грошових коштів на погашення кредитної заборгованості (а.с.118). Того ж дня 4.10.2010р. ОСОБА_3 нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила ПАТ КБ ПРИВАТБАНК правом розпорядження автомобілем НОМЕР_2, з направленням виручених грошових коштів на погашення кредитної заборгованості (а.с.125). Вказані довіреності видані з правом передорученням строком на три роки та відповідними повноваженнями для здійснення розпорядження автомобілями. Керівником філії Будинок Губернатора банку ОСОБА_4 на сторінках наявних у ОСОБА_2 екземплярів кредитних договорів від 22.06.2006р. та 20.03.2007р. вчинив запис Кредит на автомобіль погашен, засвідчив своїм підписом та печаткою банком (а.с.122-124,128-130). Цією ж посадовою особою банку Дніпропетровське ВРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області повідомлено про виведення з-під застави автомобілів НОМЕР_1, НОМЕР_2, у звязку з погашенням ОСОБА_2 кредитної заборгованості (а.с.120,121). Виконавцем у якості уповноваженої відповідною довіреністю банку від 4.10.2010р. особи зазначено заступника керівника бізнесу споживчого кредитування філії Будинок Губернатора банку ОСОБА_5 (а.с.126,144).

Таким чином ПАТ КБ ПРИВАТБАНК скористався своїм правом на звернення стягнення на заставлені автомобілі у рахунок погашення кредитних зобовязань, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як заставодавці фактично сприяли банку у здійсненні ним вказаних дій. При цьому посадовими особами банку підтверджено факт погашення кредитної заборгованості за обома договорами ОСОБА_2 шляхом прийняття предметів застави відповідно з заставною вартістю кожного з них у сумі 408040грн. та 808000грн.

Враховуючи зазначені обставини про погашення кредитної заборгованості та вимоги ст.ст.1048,1054 ЦК України, підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості загальним розміром 464350,05грн. за договором від 22.09.2006р. та 598025,44грн. за договором від 20.03.2007р. не малось.

Розглянувши цивільну справу у заочному порядку, суд першої інстанції посилався на неявку відповідача ОСОБА_2, як належним чином повідомленого про судове засідання.

Вказаний висновок суду також не відповідає ні вимогам закону, ні обставинам справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення. Належним повідомленням відповідача вважається повідомлення, здійснене у порядку, передбаченому ст.ст.74-76 ЦПК України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не був повідомлений про розгляд справи ні на 25.11.2010р., ні на 28.12.2010р. Судова повістка про судове засідання 25.11.2010р. повернута поштою суду не врученою за збігом строку її зберігання та знаходиться у матеріалах справи (а.с.98,99). Відомостей про отримання чи неотримання ОСОБА_2 судової повістки на 28.12.2010р. матеріали справи взагалі не містять. Більш того, згідно журналу судового засідання, відкладаючи 25.11.2010р. розгляд справи з посиланням на неявку сторін, суд визначив дату наступного судового засідання 18.01.2011р. (а.с.95).

Зазначені обставини свідчать, що у передбаченому ст.ст.74-76 ЦПК України порядку відповідач фактично взагалі не був повідомлений про розгляд справи, а тому підстав для її розгляду, у тому числі, і у заочному порядку, не малось.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку.

На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з банку на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені 1827грн. судових витрат на оплату судового збору (а.с.163).

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровськ від 28 грудня 2010 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю Українське фінансове агентство Верус про стягнення кредитної заборгованості.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК на користь ОСОБА_2 1827грн. на повернення судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_6

ОСОБА_7