Справа № 219/1622/15-ц
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

06 березня 2015 року. Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Тверський С.М.., розглянувши матеріали заяви ПАТ «Часовярський вогнетривкий комбінат» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

Заявник 05.03.2015 рокузвернувся до суду з заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про видачу судового наказу, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з боржника на свою користь заборгованості за період з 01.02.2011 р. по 01.01.2015р. у розмірі 7270,91 грн. та судові витрати.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказаного провадження», наявність спору про право є підставою для відмови у відкритті провадження за заявою про видачу судового наказу якщо з доданих документів вбачається пропуск позовної давності така вимога може бути розглянута тільки у позовному провадженні.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВССУ № 14 від 23.12.2011року, ЦПК України не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки, він видається лише за умови безспірності вимог.

Таким чином, у звязку з тим, що з наданих заявником документів вбачається пропуск позовної давності та враховуючи неможливість часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, вимога щодо стягнення заборгованості за послуги за водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2011 р. по 01.01.2015р. у розмірі 7270,91 грн. не може бути визнана судом безспірною та як наслідок цього, не підлягає розгляду у порядку наказаного провадження у звязку із наявністю спору про право.

Приймаючи рішення про неможливість часткового задоволення вимог, зазначених у заяві про видачу судового наказу, суд не знаходить підстав для застосування норм ч.5 ст.100 ЦПК України щодо можливості постановлення ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині вимог, які не підлягають розгляду у порядку наказного провадження, оскільки норми даної статті не можуть бути застосовані при наявності спору про право.

Дані обставини позбавляють суд можливості зробити однозначний та безспірний висновок щодо виникнення у заявника права вимоги за судовим наказом та відсутності спору про право.

Відповідно до вимог п. 2 ч.3 ст. 100 ІІПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

За таких обставин, суддя вважає за необхідне відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу, та роз'яснити заявникові, що відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч.3 ст. 100 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

В прийнятті заяві ПАТ «Часовярський вогнетривкий комбінат» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про видачу судового наказу - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької обл. через Артемівський міськрайонний суд Донецької обл. протягом пяти днів після отримання копії ухвали.

Суддя С.М.Тверський