У Х В А Л А

31 січня 2015 року суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, ознайомившись в м. Маріуполі з позовною заявою ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, визначену на момент ухвалення рішення суду, компенсацію за невикористану щорічну відпустку, місячну заробітну плату, яка виплачується працівнику при звільненні за ст. 36 КЗпП України, спричинену моральну шкоду в сумі 10000 грн. та вихідну допомогу в сумі 1534 грн.

Ознайомившись із заявою, суддя прийшов до висновку, що її подано без додержання вимог, встановлених ст. 119 ЦПК України, згідно з якою позовна заява повинна містити, зокрема, ціну позову щодо вимог майнового характеру, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці керується тим, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обовязків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану щорічну відпустку, тобто з позовом майнового характеру, позивач всупереч вимогам п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України не вказує ціну позову.

Крім того, за змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У позовній заяві відсутні відомості про розмір невиплачених сум заробітної плати, період, за який утворилась заборгованість, та про розмір компенсації за невикористану відпустку.

При цьому суд не приймає до уваги зазначення позивача про те, що відповідач відмовив у видачі довідки щодо розміру заборгованості по заробітній платі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач лише рекомендував звернутись до підприємства у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи, що за таких обставин у суду немає можливості прийняти рішення, зокрема зробити висновок щодо наявності у позивача права на отримання певних сум та їх розмір, суд вважає за необхідне надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди залишити без руху, надавши позивачу для усунення недоліків строк пять днів з дня отримання ухвали, про що повідомити його, надіславши копію ухвали та роз?яснити, що у випадку, якщо вимоги не будуть виконані до зазначеного строку, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1