АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/3291/15-ц 22-ц/774/1846/К/15
Справа № 215/3291/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1846/К/15 суддя Тарасенко О.В.
Категорія № 26 (IІІ) Доповідач Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобука В.І.

при секретарі: Петренко К.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» - Юфєрєвої Олени Миколаївни,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі 243600,00 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він працював на підприємстві відповідача в період з 1976 року по професії - машиніст тепловоза, машиніст локомотива (тепловоза) на вивезенні концентрату та окатишів. 30.10.2013 року був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Первинно та безстроково втрату працездатності в розмірі 40% йому встановлено висновком МСЕК від 16.05.2014 року. У зв'язку з професійною хворобою йому спричинена моральна шкода, оскільки він змушений змінити звичний спосіб життя - постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно, він не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, фізичний біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги дратівливості, у почуттях страху, поганому сні. Все це постійно негативно позначається на його душевному стані.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на його користь з відповідача 30000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без урахування податків з доходів фізичних осіб і інших платежів. Стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 300,00 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість рішення суду, поставив питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач добровільно влаштувався на роботу в підприємстві відповідача та був попереджений про наявність небезпечних та шкідливих факторів на його робочому місці. У зв'язку з чим відповідач вважає, що ОСОБА_1 повинен сам нести відповідальність за свій вибір роботи та впливу шкідливих умов праці на його організм. Також, посилаючись на викладене відповідач вважає відсутнім причино-наслідковий зв'язок між професійним захворюванням та діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити строки роботи працівника в шкідливих умовах праці.

Також представник відповідача в апеляційній скарзі посилався на недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог, оскільки надані ним епікризи, виписки з історії хвороби та довідка МСЕК не є доказом завдання позивачеві моральної шкоди, у зв'язку з тим, що в цих документах відсутні дані щодо психологічного стану позивача. Також представник відповідача зауважив щодо неврахування судом пояснень відповідача щодо відсутності ознак протиправності в діях ПАТ «ПівнГЗК», що є обов'язковою умовою для застосування вимог ст. 237-1 КЗпП України.

Представник відповідача вважає, що судом першої інстанції не обґрунтовано належним чином визначений розмір моральної шкоди, який ним стягнуто на користь позивача.

Крім того, представник відповідача не погодився із стягнутим розміром судового збору та зазначив, що згідно вимог Закону України «Про судовий збір» повинен складати 243,60 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1, працюючи протягом тривалого часу, впродовж більше 35 років в умовах впливу шкідливих факторів, отримав професійне захворювання з відповідним діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). Вібрційна хвороба другого ступеня: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дискуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді дв.плечолопаткового пері артрозу(ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з пері артрозом ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст. з порушенням функцій ходи) суглобів.

Висновком МСЕК первинно та безстроково втрату працездатності в розмірі 40% позивачу встановлено 16 травня 2014 року(а.с.8).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 21 березня 2014 року (а.с.6-7), причиною професійних захворювань ОСОБА_1 є стаж роботи протягом більше 35 років в умовах шкідливих виробничих факторів, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача.

Так, у відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи спір, не повно дослідив обставини справи, зокрема не врахував характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, а саме суд не думку колегії суддів не взяв до уваги, що ОСОБА_1 втратив працездатність частково, при цьому йому не встановлено інвалідність, ступінь втрати працездатності визначено безстроково, у зв'язку з чим слід дійти висновку про стабільність стану його здоров'я.

Таким чином, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини справи, характер, інтенсивність і довготривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вважає необхідним на підставі п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, з визначенням моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 у розмірі 20000 гривень.

Крім того, колегія суддів не погоджується з розміром стягнутого судового збору.

Так, згідно п. 8 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення в частині судового збору, стягнутого з ПАТ «ПівнГЗК» на користь держави, зменшивши цей розмір з 300 грн. до 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 липня 2015 року змінити в частині розміру стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, зменшивши цей розмір з 30000 грн. до 20000 (двадцяти тисяч) грн., а також змінити рішення в частині розміру стягнутого з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору, зменшивши цей розмір з 300 грн. 00 коп. до 243 (двохсот сорока трьох) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: