Справа № 342/330/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1840/2015
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г.І. Г. І.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернівецької області, УМВС України в Івано-Франківській області про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства прокуратури Заставнівського району Чернівецької області, за апеляційною скаргою представника Державної казначейської служби України Шикиринець Л.М. на рішення Городенківського районного суду від 17 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Городенківського районного суду від 17 червня 2015 року позов ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернівецької області, УМВС України в Івано-Франківській області про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства прокуратури Заставнівського району Чернівецької області - задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2, 53303 грн. завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Державної казначейської служби України Шикиринець Л.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що Державна казначейська служба України не може бути відповідачем у справі та виплачувати позивачу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки відповідно до повноважень встановлених бюджетним кодексом України, Законом України «Про Державний Бюджет України на 2015 рік» Головне управління ДКС України в межах своєї компетенції здійснює платежі лише за дорученням відповідного розпорядника коштів. Проте, жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на ДКС України за дії інших державних органів чи органів місцевого самоврядування. Жодні права та охоронювані законом інтереси позивача ДКС України не порушувала.

У даному випадку відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу повинно здійснюватись на загальних підставах, згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України.

Також апелянт вказує, на те, що в порушення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судові практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 року судом не повно досліджено наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати повністю, та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 та його представник доводів апеляційної скарги не визнали, просять її відхилити; рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим.

Представники Державної казначейської служби України, прокуратури Чернівецької області, УМВС України в Івано-Франківській області, будучи належно повідомленими про розгляд справи, судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, судом першої інстанції вірно встановлено, що 02.02.2010 року відносно позивача ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу № Ж-099015 за фактом зловживання службовим становищем працівниками Городенківського РВ УМВС України в Івано-Франківській області за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України (а.с.107). Цього ж дня позивач ОСОБА_2 був затриманий як особа, підозрювана у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, і перебував у ІТТ при УМВС України в Чернівецькій області до вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу. З 17.02.2010 р. він був відсторонений від посади старшого оперуповноваженого СКР Городенківського РВ УМВС України в Івано-Франківській області (а.с.91), а відтак, саме з 02.02.2010 р. позивач є таким, відносно якого вчинялись незаконні процесуальні дії, що обмежують права громадян, до 28.09.2013 р., - часу закриття провадження по кримінальній справі у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину (а.с. 19-22).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, передбачено спеціальним Законом - № 266/94 ВР «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року.

Відповідно до положень цього Закону, шкода завдана органами дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду відшкодовується у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 2) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінальної справи з підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого.

Крім того, п.2 ч.1 ст.2 передбачено право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, визначеному цим Законом, у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченої у вчиненні злочину.

Відповідно до ст.ст. 3,4 Закону у наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода, причому відшкодування шкоди у зазначених випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частинами 2 та 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, на основі досліджених в судовому засіданні доказів, пояснень сторін, та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» ст.ст.23, 1176 ЦК України суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначений судом з врахуванням всіх обставин, зокрема, те що позивач більше трьох років знаходився під слідством, був відсторонений від роботи, зазнали змін його службові стосунки, він змушений був вчиняти дії по відновленню своїх прав, неодноразово звертався до відповідних органів із заявами, скаргами.

Що стосується доводів апелянта - представника Державної казначейської служби України в частині покладення на Державну казначейську службу України відповідальності за відшкодування шкоди, то такі не заслуговують на увагу. Так, згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011 , Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції, що давало б підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права

На підставі наведеного та ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» , ст. ст. 1176 ЦК України, керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України Шикиринець Л.М. відхилити.

Рішення Городенківського районного суду від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський