Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 314/756/15
№ провадження
22-ц/778/4895/15 Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Подліянової Г.С.,

Боєвої В.В.

при секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Вільнянського району в інтересах Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною та визнання права власності , -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду позовом до ОСОБА_4 про визнання угоди дійсною та визнання права власності.

Позивач зазначала, що відповідачці ОСОБА_4 належала на праві присадибна земельна ділянка по АДРЕСА_1. У травні 2011 року нею була укладена угода з відповідачкою про продаж цієї земельної ділянки за 5000 гривень. З приводу продажу земельної ділянки сторони склали письмовий договір, але від оформлення договору у нотаріальному порядку відповідачка відмовилася.

Уточнивши позовні вимоги посилаючись на ч. 2 ст. 220 ЦК України , позивач просила визнати дійсною укладену з відповідачкою угоду купівлі-продажу присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1, та визнати за нею право власності на цю земельну ділянку

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір, укладений 20.05.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,40 га, розташовану по АДРЕСА_1, що раніше належала ОСОБА_5 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 14.11.1995 року.

Не погодившись з рішенням суду, заступник прокурора Вільнянського району в інтересах Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та вирішити питання про поворот виконання рішення суду.

ОСОБА_3, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з"явилася, передбачене законом право н участь у судовому засіданні не використала, причини неявки не повідомила.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із того, що оскільки сторони домовились щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна, а нотаріально посвідчити договір неможливо через ухилення відповідача від його нотаріального оформлення, то наявні підстави для визнання договору дійсним відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Судом встановлено, що 20 травня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої на території АДРЕСА_1 для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0.40 га

Договір нотаріально оформлено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, та державній реєстрації..

При розгляді справи суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не врахував, що договір купівлі-продажу земельної ділянки в силу ст. 657 ЦК України підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, тому не міг бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, і відповідно, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Судова колегія приходить до висновку, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України, рішення районного суду скасовує та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову. Апеллянт просить також про застосування повороту виконання.

Згідно ст. 380, ЦПК України питання про поворот виконання вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши рішення, він закриває провадження у справі, залишає позов без розгляду, відмовляє в позові повністю або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Тому, відповідно до ст.380 ЦПК України, враховуючи, що поворот виконання - це спосіб захисту прав боржника, який полягає у поверненні йому стягувачем всього одержаного за скасованим рішенням, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги про поворот виконання рішення, оскільки Цивільним кодексом України передбачено спосіб захисту права власності та передбачено порядок здійснення державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Вказані питання виходять за встановлені ст. 380 ЦПК України межі питання про поворот виконання рішення суду. Матеріали справи також не містять доказів, які б свідчили про те, що вказана земельна ділянка була зареєстрована за ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вільнянського району в інтересах Управління Пенсійного фонду України в Вільнянському районі задовольнити частково..

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 травня 2011 року дійсним та визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: