Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ГулькаБ.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «М+М» про визнання наказу про звільнення незаконним, визнання недійсним запису в трудовій книжці, зміну часу та формулювання підстав звільнення, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 10 листопада 2014 року він працював у відповідача водієм. 14 квітня 2015 року його було звільнено з роботи за п. 4. ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин 12 квітня 2015 року, 13 квітня 2015 року та 14 квітня 2015 року. Зазначав, що 12 квітня 2015 року він не вийшов на роботу тому, що цей день був вихідним днем - Пасха. 13 квітня 2015 року, незважаючи на те, що цей день також був вихідним, він за вказівкою керівництва відповідача вийшов на роботу, але автобус на рейс не вийшов у зв'язку з поломкою і він з 8 години до 17 години у цей день ремонтував автобус. Вважає своє звільнення з роботи за прогул незаконним. 30 квітня 2015 року він звертався до відповідача з заявою про звільнення його з роботи у зв'язку з погіршенням стану здоров'я на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, однак йому було відмовлено та повідомлено про звільнення його з роботи з 14 квітня 2015 року за прогул без поважних причин.

Ураховуючи зазначене, позивач просив визнати незаконним наказ про його звільнення, змінити формулювання причин звільнення, а саме за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, час звільнення - з 14 квітня 2015 року на 30 квітня 2015 року, зобов'язати відповідача внести відповідні зміни у трудову книжку, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 2 тис. грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_4 допустив прогул на роботі без поважних причин 12 квітня 2015 року, 13 квітня 2015 року та 14 квітня 2015 року, у зв'язку з чим відповідач звільнив його з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог трудового законодавства.

Крім того, доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 вересня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник