Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2156/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бондаренко В. В.
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

07.10.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Гайсюка О.В.; Письменного О.А.

з участю секретаря: Глущук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя, виключення майна з акту опису й арешту та зняття арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділ державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції про визнання в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (будинок саманний обкладений цеглою, житловою площею 26,15 кв.м., загальною - 44,29 кв.м, позначений на плані літерою "А,кр1" господарсько - побутові споруди - сарай «Б», погріб «Г», літня кухня "Ж". уборна "Е", літній душ "З", басейна "Д1", ворота, хвіртка №2 №3; огорожа №4 №5, отмостка "І"), залишивши у власності ОСОБА_4 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями та зняття арешту з ? частини даного будинку, що належить позивачу.

В обґрунтування вимог зазначив, що з 11 травня 1987 року ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4.

За час спільного проживання ними придбано житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Вищевказане майно згідно ст.ст. 28, 29 КпШС України придбано сторонами в період шлюбу, тому позивачу належить його частка.

08 жовтня 2014 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області ВП №45009251 на вказаний будинок накладено арешт.

Однак, жодних боргових зобов'язань, що могли привести до застосування заходу передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», як арешт майна особисто позивач немає.

Між позивачем та відповідачем фактично досягнуто згоди щодо поділу майна подружжя, проте спірне майно, а саме житловий будинок знаходиться під арештом, у зв'язку з чим ОСОБА_3 змушений звернутись до суду з позовом про його поділ та звільнення з - під арешту.

Протягом судового розгляду, уточнивши вимоги ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 просив:

- визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (будинок саманний обкладений цеглою, житловою площею 26,15 кв.м., загальною - 44,29 кв.м, позначений на плані літерою "А,кр1" господарсько - побутові споруди - сарай "Б, погріб Г", літня кухня "Ж". уборна "Е", літній душ "З", басейна "Д1", ворота, хвіртка №2 №3, огорожа №4№5, отмостка "І"), залишивши у власності ОСОБА_4 ? чистину вищевказаного житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями;

- виключити з акту опису й арешту майна від 18.11.2014 року складеного державним виконавцем ВДВС Бобринецького РУЮ Миронько А.П. належну ОСОБА_3 ? частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого по АДРЕСА_1;

- зняти арешт з 1/2 частини належного ОСОБА_3 житлового будинку з господарсько - побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Бобринецього районного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2015 року до участі у справі, в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_5 та відділ державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Кіровоградської області (а.с.35-36).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, судом першої інстанції посилаючись на 152 ЖК УРСР не враховано, що в матеріалах справи відсутні висновки технічної експертизи щодо можливості чи неможливості поділу будинку, висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції про придатність житлового будинку для його експлуатації (проживання), дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування жилого будинку. Суд першої інстанції фактично не вирішив спір про поділ будинку та позбавив позивача права на спільне майно подружжя.

Сторони в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.211-214-216).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірний будинок відповідно до ст. 376 ЦК України набув ознак самочинного будівництва та не може бути об'єктом поділу майна подружжя.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом встановлено, що 11 травня 1987 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.140).

27 листопада 2002 року згідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_4, під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем придбала житловий будинок з надвірними будівлями, жилою площею 26,15 кв.м., загальною - 44,29 кв.м. позначений на плані літерою «А,аК», надвірні споруди - сарай «Б», «Д», погріб «Г», л.кухня «Ж», туалет «В» огорожа №-№1, басейн «Д1», який розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 471,75 кв. (а.с.6)

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики в розмірі 21709,40 грн. (а.с.117-119).

08 жовтня 2014 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Миронько А.П. ВП № 45009251 з метою повного та своєчасного виконання рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2014 року на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4, накладено арешт у межах суми стягнення 21953,09 грн. (а.с.62).

18 листопада 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції Миронько А.П. накладено арешт на житловий будинок розташований по АДРЕСА_1. (79-80).

Згідно акту поточних змін від 05 березня 2015 року техніком Кіровоградського ООБТІ проведено обстеження в натурі домоволодіння по АДРЕСА_1 та встановлено, що в приміщенні 1-5 літери «А» знесено перегородку і переобладнано під житлову; літери за планом , В, Д №,№1» - знесено веранду, уборну, сарай, хвіртку та ворота (а.с.169).

Згідно інвентарної справи № 1177 домоволодіння по АДРЕСА_1, технічного паспорта та висновку обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» на підставі заяви замовника ОСОБА_4, Кіровоградським ООБТІ проведено технічну інвентаризацію вказаного домоволодіння та виявлено, що замовником самочинно побудовано: веранду літера «а1» - (3,40 х 9,10) - 2004 року побудови. Після проведення перепланування в будинку та в зв'язку з добудовою веранди, загальна площа збільшена на - 18,9 кв. м. і складає 63,2 кв.м., а житлова площа збільшена на 7,75 кв.м. і складає - 33,9 кв.м.

Замовнику рекомендовано звернутуся до компетентних устан щодо узаконення зведених приміщень та перепланування (а.с. 7-9; 154-169)

Згідно ст. 22 КпШС України, який діяв на час придбання спірного будинку майно нажите, подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і

розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позивач має право на поділ майна, яке належить йому та відповідачу на праві спільної сумісної власності, оскільки будинок придбаний ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 27.11.2002 р., під час перебування її в зареєстрованому шлюбі з позивачем.

Однак, позовні вимоги позивача щодо поділу сумісного майна не можуть бути задоволені.

За змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Тобто, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними Проведена сторонами реконструкція вплинуло на перебудову будинку, наслідком якої виникла зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

За таких підстав норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується також й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо.

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Відповідно до ст. 152 ЖК Української РСР, із змінами внесеними згідно із Законом N 3187-12 від 06.05.93 року, які діяли на час здійснення перепланування, переобладнання та перепланування будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Враховуючи вищевикладені норми права об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна поділу не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціїї, що відповідно до технічного паспорту житловий будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя набув ознак самочинного будівництва та не може бути предметом поділу, оскільки нерухоме майно, до складу якого входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктом права власності. Тобто, здійснення самочинного будівництва відповідно до статті 376 ЦК України не породжує права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

За таких підстав спірний будинок згідно ст. 376 ЦК України набув ознак не узаконеного самочинного будівництва без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, у зв'язку з чим не може бути предметом поділу. Господарсько-побутові будівлі та споруди, що розташовані на земельній ділянці біля будинку також відповідно до положень статей 186 ЦК України є приналежністю головної речі - спірного будинку.

Вимоги ОСОБА_3 щодо виключення спірного будинку з акту-опису й арешту та зняття арешту з ? частини будинку також не підлягають задоволенню, так як є похідними та залежать від задоволення вимоги про визнання права власності на ? частину спірного майна в порядку поділу майна подружжя (а.с.123-124).

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, так як спірний будинок є об'єктом самочинного будівництва у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 його частину.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності відповідачем фактів порушення його прав, свобод та інтересів та виходячи з визначених ст. 1 ЦПК України завдань цивільного судочинства правомірно відмовив в задоволені позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який представляє інтереси ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: