УХВАЛА

Іменем україни

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа - ОСОБА_4, про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), у якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість зі страхового відшкодування у розмірі 16 589 грн 16 коп. та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 3 456 грн за період з 11 січня 2013 року по 20 червня 2014 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 жовтня 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «Хюндай Акцент», державний номерний знак НОМЕР_1. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2013 року винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_5 Цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів ОСОБА_5 було застраховано в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». 10 жовтня 2012 року позивав направив відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування та 11 жовтня 2012 року передав пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль для оцінки завданої майнової шкоди співробітнику страхової компанії та службі технічного обслуговування товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Корея Моторс» (далі - ТОВ «Сервіс Корея Моторс»). Після огляду автомобіля було складено перелік ремонтних робіт, необхідних для відновлення автомобіля позивача, оформлений замовленням-нарядом ТОВ «Сервіс Корея Моторс» від 11 жовтня 2012 року № ТТ-0082796, згідно з яким сума страхового відшкодування становила 24 533 грн 95 коп., яка була узгоджена з відповідачем. Відповідно до калькуляції вартості відновлювального ремонту від 09 липня 2013 року № 4583 відповідач самостійно зменшив суму страхового відшкодування до 15 889 грн 60 коп., про що позивачу стало відомо з листа відповідача від 28 серпня 2013 року № 3319. 13 серпня 2013 року та 21 серпня 2013 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Сервіс Корея Моторс» кошти у розмірі 7 444 грн 80 коп. для ремонту автомобіля марки «Хюндай Акцент» НОМЕР_1, про що 11 вересня 2013 року повідомлено позивача. Позивач зазначав, що таке перерахування з ним погоджено не було і зазначені кошти від ТОВ «Сервіс Корея Моторс» він не отримував. З жовтня 2012 року до 20 червня 2014 року йому було виплачено відповідачем лише 7 944 грн 80 коп. страхового відшкодування.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 1 824 грн 13 коп. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року в частині стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 пеню в розмірі 267 грн 04 коп. У решті позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення судів попередніх інстанцій у повній мірі не відповідають.

Встановлено, що 09 жовтня 2012 року о 21 год. 30 хв. по пр. Перемоги у м. Києві сталася ДТП, у результаті якої ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Шкода Октавіа» державний номерний знак НОМЕР_2, не дотримавшись безпечної дистанції, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_3, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів та спричинило пошкодження належного на праві власності ОСОБА_3 автомобілю марки «Хюндай Акцент», державний номерний знак НОМЕР_1.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2013 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а. с. 7, 8).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом № АВ/6147785 (а. с. 39).

10 жовтня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок ТОВ «Сервіс Корея Моторе» (а. с. 56).

Відповідно до калькуляції/висновку від 09 липня 2013 року № 4583, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 вартість відновлювального ремонту належного ОСОБА_3 автомобіля становить 15 889 грн 60 коп. (а.с. 49-55).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, виходив із того, що страховою компанією не у повному обсязі було сплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу, у зв'язку з чим є підстави для стягнення решти у судовому порядку з урахуванням франшизи.

Відмовляючи у стягненні пені, суд першої інстанції вважав, що позивачем пропущено встановлений законом річний строк позовної давності для звернення до суду з такими вимогами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та задовольняючи такі вимоги, апеляційний суд виходив із того, що договірні зобов'язання відповідачем не виконані в повному обсязі і на момент ухвалення судового рішення.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з огляду на таке.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 25 Закону України «Про страхування»передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ст. 22 вказаного Закону).

Судами встановлено, що згідно з платіжним дорученням від 13 серпня 2013 року № 366 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було перераховано ТОВ «Сервіс Корея Моторс» страхове відшкодування на ремонт автомобіля ОСОБА_3 у розмірі 6 120 грн 67 коп. (а. с. 167).

Відповідно до платіжного доручення від 19 лютого 2014 року № 62 відповідачем було перераховано позивачу страхове відшкодування в розмірі 7 944 грн 80 коп. (а. с. 67).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції порушення ст. ст. 10, 60, 212-214 ЦПК України не сприяв повному і всебічному з'ясуванню обставин справи, зокрема, щодо розміру сплаченого позивачу страхового відшкодування. Так, дійшовши висновку про те, що страховою компанією було сплачено ОСОБА_3 страхове відшкодування у загальному розмірі 14 065 грн 47 коп., не перевірив доводи позивача про те, що у зв'язку із відмовою ТОВ «Сервіс Корея Моторс» провести ремонт його автомобіля за недостатністю перерахованих ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» коштів, він просив зарахувати цю суму на його рахунок (з метою подальшої оплати ремонту автомобіля). А також не спростували посилання ОСОБА_3 на те, листом від 02 грудня 2013 року № 207 відповідач відкликав сплачені ТОВ «Сервіс Корея Моторс» кошти.

З'ясування вказаних обставин також має значення для правильного обчислення розміру пені, яка відповідно до вимог ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню на користь позивача.

За змістом ст. ст. 303, 316 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги.

Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на вищевказані вимоги законодавства, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України допущені судом першої інстанції порушення не усунув, доводи апеляційної скарги та докази, надані на її обґрунтування, належним чином не перевірив і не спростував та передчасно дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

І.К. Парінова

О.В. Ступак