Справа № 713/1275/15-ц
Провадження №2/713/503/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2015 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Пилип'юка І.В., з участю секретаря Паучек Є.В., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості.

В позові вказував, що 18.01.2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CVVWSE00000009, згідно умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначав, що банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому у договорі, а відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобов'язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 станом на 06.07.2015 року має заборгованість у розмірі 81534,97 грн. з яких: 3300,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 17524,86 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 60710,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Від вказаної суми віднімається сума у розмірі 19957,19 грн., яка була задоволена судовим наказом Вижницького районного суду Чернівецької області від 24.12.2009 року з відповідача на користь позивача, різниця становить 61577,78 грн.

Тобто заборгованість до стягнення становить 61577,78 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CVVWSE00000009 від 18.01.2007 року в сумі 61577,78 грн. та судовий збір у сумі 615,78 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином, в адресованому суду клопотанні представник позивача Горюк В.В. просила справу розглядати без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У разі відсутності відповідача, яка належним чином повідомлена, просила провести заочний розгляд справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, будучи належно повідомленою про місце, день та годину слухання справи, в адресованому суду запереченні проти позову зазначила, що вимоги позивача незаконні та необґрунтовані, оскільки згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості виникло 08.05.2007 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 08.05.2010 року. Позовна заява подана 06.07.2015 року, тобто пізніше ніж через 5 років з моменту закінчення позовної давності, а згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Посилання на те, що кредитний договір діє з моменту його укладання до повного виконання зобов'язань сторонами безпідставне, оскільки відповідно до п.1.1 банк зобов'язується надати позичальнику строковий кредит шляхом надання готівкою з 18.01.2007 року по 15.01.2010 року. Інших строків кредитно-заставним договором не обумовлено.

Крім того, правових підстав для стягнення пені за період з 01.06.2007 року до 02.07.2015 року немає, оскільки до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Доказом того, що позивачу стало відомо про її неплатоспроможність є його звернення до Вижницького районного суду в період до 24.12.2009 року і судовий наказ Вижницького районного суду від 24.12.2010 року у справі №2-н261-09, копія якого долучена до позовної заяви позивачем.

Таким чином, на даний час позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню у зв'язку із закінченням позовної давності згідно ч.4 ст.267 ЦК України.

Також доказів надання кредиту позивачем не надано, а тому розрахунок боргу також є необґрунтований жодними належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з неї безпідставні борги, а також притягнути її до одного виду юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення.

Просила вважати дане заперечення в частині обґрунтування пропуску позовної давності - заявою про застосування позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 підтримав заперечення проти позову та подав заяву про застосування строків позовної давності.

Суд, вислухавши представника відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 18.01.2007 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір №CVVWSE00000009, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі 1000,00 грн. на ремонт будинку, зі сплатою 24% річних за користування кредитом на суму залишку, з кінцевим терміном повернення 15.01.2010 року, що підтверджується його копією.

Відповідач ОСОБА_2 зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

З положень кредитного договору №CVVWSE00000009 від 18.01.2007 року вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору №CVVWSE00000009 від 18.01.2007 року щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 02.07.2015 року становила 81534,97 грн., з яких: 0 грн. - заборгованість за кредитом; 17524,86 грн. - заборгованість за відсотками; 3300,00 грн. - заборгованість по комісії; 60710,11 грн. - заборгованість з пені, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Судовим наказом Вижницького районного суду Чернівецької області від 24.12.2009 року по справі №2-н-261/09 з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 18.01.2007 року в розмірі 19957,19 грн., що підтверджується його копією. Тобто розмір загальної заборгованості ОСОБА_2 становить 61577,78 грн.

Також судом встановлено та вбачається з вищевказаного розрахунку заборгованості, що ОСОБА_2 за період з 18.01.2010 року по час звернення до суду з даним позовом жодного платежу на виконання умов кредитного договору №CVVWSE00000009 від 18.01.2007 року не вносилося.

В п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року зазначено, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки.

За змістом ч.2 ст.259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

В кредитному договорі №CVVWSE00000009 від 18.01.2007 року питання про збільшення строку позовної давності не вирішувалось і окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами також не укладався.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що початком строку позовної давності у межах якого ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно було звернутися до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №CVVWSE00000009 від 18.01.2007 року є дата закінчення терміну дії кредитного договору 15.01.2010 року, а позивач звернувся до суду із позовною заявою тільки 27.07.2015 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 вказаної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, у той же час, відповідачем ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України до суду були подані заяви про застосування строку позовної давності.

На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором №CVVWSE00000009 від 18.01.2007 року в сумі 61577,78 грн. необхідно відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності.

При цьому посилання відповідача на те, що розрахунок заборгованості необґрунтований не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а тому суд їх до уваги не приймає. Клопотань про витребування доказів суду не заявляли.

На підставі викладеного та ст.ст.256, 257, 259, 261, 264, 267, 526, 527, 530, 611, 612, 1048-1050, 1054 ЦК України, п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30 березня 2012 року, керуючись ст.ст.10, 60, 64, 88, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором №CVVWSE00000009 від 18.01.2007 року в сумі 61577,78 грн. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І. В. Пилип'юк