Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/7420/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 27 Доповідач Зарицька Г. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 червня 2015 року

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з відповідача на його користь 10 696 грн інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 520 грн за період з липня 2014 року по день звернення до суду з даним позовом. В обґрунтування вимог зазначав, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18.12.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26.02.2015 р., стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 20 000 грн боргу за розпискою від 25.03.2014 р. З виконання вказаного рішення Богунським відділом ДВС відкрито виконавче провадження ВП №46959822, однак, кошти на даний час йому не повернуті. Враховуючи наведене, на підставі ст. 625 ЦК України, просив задовольнити позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 червня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки у розмірі 10696 грн та три проценти річних у розмірі 520 грн за договором позики, а всього 11216 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. Відповідач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права. Зазначає, що суд, ухвалюючи рішення, помилково провів обрахунок інфляційних втрат та 3% річних із суми боргу за договором позики 20000 грн. При цьому не звернув увагу на те, що згідно розписки сума позики становила 12500 грн. Решту суми 7500 грн він зобовязався сплатити як неустойку за прострочення виконання грошового зобовязання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи видно, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08.12.2014 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 25.03.2014 р. в розмірі 20000 грн.

Постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції від 19.03.2015 р. відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення (а.с.11).

На даний час рішення суду не виконано, про що відповідач не заперечував.

З розписки ОСОБА_2 від 25.03.2014 р. видно, що всю суму боргу за договором позики відповідач зобовязався повернути до 05.07.2014 р. (а.с.54).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки грошове зобовязання за договором позики ОСОБА_2 не виконане, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на вимогу кредитора він повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в межах заявлених вимог, а також три проценти річних від простроченої суми.

Разом з тим, задовольняючи вимоги у повному обсязі, суд не звернув увагу, що відповідно до розписки сума позики за договором становила 12500 грн. Зі змісту розписки видно, що 20000 грн ОСОБА_2 зобовязався повернути ОСОБА_1 у випадку прострочення платежу.

Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Отже, 7500 грн по своїй суті є неустойкою за порушення зобовязання.

А тому, при обрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних суд мав виходити із суми основного боргу 12500 грн.

За таких обставин, коли висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду відповідно до п.3 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

За період з 6 липня 2014 р. по 18 травня 2015 р. (317 днів) до стягнення підлягають інфляційні втрати у розмірі 6 685 грн (12500:100х153,48-12500=6 685) та три проценти річних у розмірі 325 грн (12500:100х3=375; 375:365х317=325), а всього 7 010 грн.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України колегія суддів змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні збитки у розмірі 6 685 грн, 3% річних у розмірі 325 грн, а всього 7 010 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 152 грн 25 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: