АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/387/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Савранський О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоДемченка В. А.
суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_6, третя особа- ОСОБА_7, про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ПАТ « Альфа - Банк», третя особа - ОСОБА_7, про розірвання кредитного договору та договору поруки, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором поруки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 05 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (на даний час Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») і ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 490052652 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, згідно якого позичальнику був наданий кредит в сумі 14849,50 дол. США в розрахунку 14,5% річних на строк з 05 грудня 2007 року по 05 грудня 2014 року. ОСОБА_7 порушив умови договору, в результаті чого виникла заборгованість, яку він добровільно погашати не бажає.

До початку розгляду справи по суті в судовому засіданні суду першої інстанції відповідач ОСОБА_6 пред'явила зустрічний позов про розірвання кредитного договору та договору поруки, в у якому просила розірвати кредитний договір № 490052652 від 05 грудня 2007 року та договір поруки № 490052652-П від 05 грудня 2007 року з дати винесення рішення по справі.

Свої вимоги обгрунтовувала тим тим, що у разі не розірвання кредитного договору та договору поруки це призведе до подальших порушень умов договорів.

Ухвалою суду від 17 листопада 2014 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2014 року у задоволенні первісного позову та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_6, ОСОБА_7 подано апеляційні скарги, в яких посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, апелянти просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити їх позовні вимоги.

Так, ПАТ «Альфа - Банк» у своїй апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції при стягненні заборгованості з поручителя.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7, також посилаються на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині захисту прав споживачів та просять розірвати укладені договори кредиту та поруки.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду в засідання не зявились, не повідомивши про причини неявки, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_6, ОСОБА_7, та про часткове задоволення апеляційної скарги ПАТ «Альфа - Банк» з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеними вимогам дане рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа - Банк» про стягнення заборгованості з відповідачки не відповідає.

Так, розглядаючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Альфа - Банк» про стягнення заборгованості за договором поруки з ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки відповідно до рішення Третейського суду від 30 вересня 2014 року (Справа №2748-2/702/14) за позовом Публічного акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, з відповідача ОСОБА_7стягнуто заборгованість за кредитним договором № 490052652 від 05 грудня 2007 року в сумі 111 742,43 грн., то спір по суті вже вирішено.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки він є неповним та не відповідає обставинам справи і нормам матеріального права.

Так, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитною угодою, ПАТ «Альфа-Банк» визначив відповідачем поручителя ОСОБА_6 та третьою особою ОСОБА_7, який є позичальником, і просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість на загальну суму 111742.43 гривень (а.с.2-4).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Виходячи з положень ст.ст. 543, 554 ЦК України, згідно яких у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники за виконання зобов'язання. Поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до роз'яснень викладених у п. 2. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", то договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Так, за матеріалами справи колегією суддів установлено, 05 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (на даний час Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») і ОСОБА_7 був укладений кредитний договір № 490052652 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, згідно якого позичальнику був наданий кредит в сумі 14 849,50 дол. США в розрахунку 14,5% річних на строк з 05 грудня 2007 року по 05 грудня 2014 року ( а. с. 5 - 6).

В послідуючому, додатком до кредитного договору №1 від 19.03.2009 року (а.с.7) та додатком до кредитного договору №2 від 22.05.2010 року (а.с.8) сторонами було внесено зміни до основаного договору та визначено термін дії кредитного зобов'язання до 5.12.2017 року.

В забезпечення виконання всіх зобов'язань, що випливають з кредитного договору 05 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (на даний час Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») і ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 490052652-ІІ, згідно з яким поручитель прийняв на себе прямі зобов'язання відповідати перед кредитором за порушення боржником його зобов'язань ( а. с. 24 - 25).

Аналогічними додатками №1 від 19.03.2009 року та №2 від 22.05.2010 року внесено зміни та доповнення до договору поруки укладеного з відповідачкою ОСОБА_6, згідно до яких термін дії договору поруки визначено до 5.12.2017 року (а.с.26-28).

Станом на 05 серпня 2014 року заборгованість ОСОБА_7 за кредитним договором, відповідно до розрахунку заборгованості, за кредитом складає : заборгованість за кредитом 97 932, 11 грн., заборгованість по відсотках 6 937, 07 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту 6 873 , 25 грн., а всього 111 742, 43 грн. ( а. с. 39 - 40).

Договором від 22 травня 2010 року про внесення змін та доповнень № 2 до договору поруки № 490052652-ІІ від 05 грудня 2007 року були внесені зміни до останнього , а саме, сторони домовились змінити п. 2.3 Розділу № 1 « базові умови кредитування» Кредитного договору та викладено його в наступній редакції: « 2.3. дата остаточного повернення Кредиту « 5» грудня 2017 року ( а. с. 8).

Крім того, договором від 22 травня 2010 року про внесення змін та доповнень № 2 до договору поруки № 490052652-ІІ від 05 грудня 2007 року були внесені зміни до останнього , а саме, сторони домовились змінити п. 2.1 Договору та викладено його в наступній редакції: « 2.1. У відповідності з цим Договором Поручитель поручається за виконання Боржником наступних обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: а) обов'язок повертати Банку Кредит рівними частинами, у терміни, визначені Основним договором та додатком № 1 до основного договору, але в будь - якому випадку не пізніше « 5» грудня 2017 року ( а. с. 28).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України.

Як убачається з укладеного договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов грошового зобов'язання за кредитним договором.

Звертаючись до суду з позовом, банк обрав способом захисту свого права на повернення кредитних коштів пред'явлення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_6, оскільки заборгованість за даним кредитним договором була стягнута з боржника ОСОБА_7, який є у даній справі третьою особою, рішенням третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський Фінансовий Союз» від 30 вересня 2014 року.

За положеннями п.3.4 Договору поруки (а.с.26) позивач та відповідачка узгодили порядок вирішення спорів у Третейському суді.

Проте, відповідно до статті 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

А тому, за даних обставин, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за кредитниим договором з поручителя ОСОБА_6, як солідарного боржника, оскільки 22 травня 2010 року договором про внесення змін та доповнень № 2 до договору поруки термін погашення кредиту був продовжений до 05 грудн 2017 року із умовами якого поручитель ОСОБА_6 була обізнана, а тому заборгованість за кредитним договором необхідно стягнути з відповідачки ОСОБА_6, як з солідарного боржника, а наявність рішення третейського суду про стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_7 ніяким чином не перешкоджає позивачу на пред'явлення вимоги до поручителя, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає до скасування з ухваленням нового рішення.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги ПАТ «Альфа - Банк» є частково обґрунтованими і вона підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості з поручителя ОСОБА_6 до скасування з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитною угодою, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 97 932, 11 грн., заборгованості по відсотках в сумі 6 937, 07 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту 6 873 , 25 грн., а всього на суму 111 742, 43 грн.

Окрім цього, відповідно до положень ст.88 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_6 на користь ПАТ «Альфа-Банк» підлягають до стягнення і понесені судові витрати позивачем у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1117.42 гривень за подачу позовної заяви та 558.71 гривень за подачу апеляційної скарги, а всього на суму 1676.13 гривень.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 про розірвання кредитного договору та договору поруки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачкою не доведено умови, визначені ст.652 ЦК України, які б давали підстави розірвати такі угоди у разі істотної зміни обставин.

Колегія суддів в цій частині погоджується з таким висновком суду першої інстанції і вважає, що оскільки суд не встановив обставин, визначених ст.652 ЦПК України, необхідних для розірвання угоди, то правомірно відмовив у задоволенні таких позовних вимог.

Доводи апелянтів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо незаконності рішення суду першої інстанції в частині відмови позовних вимог про розірвання кредитного договору та договору поруки є не обгрунтованими і до задоволення не підлягають, а судове рішення в цій частині грунтується на нормах матеріального права та підлягає в цій частині залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, ст. 304, ст. 307, ст. 309, ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ "Альфа - Банк" - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2014 року у справі за позовом ПАТ "Альфа- Банк" до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ПАТ « Альфа - Банк», третя особа - ОСОБА_7, про розірвання кредитного договору та договору поруки - в частині відмови у стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ "Альфа - Банк", 01001 м.Київ, вул.Десятинна - 4/6, МФО 300346, , п/р №0004, заборгованість за кредитною угодою, а саме: заборгованість за кредитом 97 932, 11 грн., заборгованість по відсотках 6 937, 07 грн., пеню за несвоєчасну сплату кредиту 6 873 , 25 грн., а всього на загальну суму 111 742, 43 грн.

Стягнути ОСОБА_6 на користь ПАТ "Альфа - Банк" , 01001 м.Київ, вул.Десятинна - 4/6, МФО 300346, , п/р №0004, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1117.42 гривень за подачу позовної заяви та 558.71 гривень за подачу апеляційної скарги, а всього на суму 1676.13 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :