ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/433/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р.Дарницький районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Шклянка М.П.

при секретарях Яківчук К.А., Калініченко А.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, нотаріус першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко Анастасія Олександрівна про усунення осіб від права на спадкування за законом суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила, та просила суд винести рішення, яким усунути від спадкування відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 30.12.1978 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 За час перебування у шлюбі у них народились діти: син -ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6 Перебуваючи у шлюбі, позивачка з чоловіком в 1994 році вступили до житлово-будівельного кооперативу «Більшовик-8», де отримали квартиру АДРЕСА_1. Особистий рахунок було оформлено на ОСОБА_8 та 17.02.2009 року ним було отримане свідоцтво про право власності. Починаючи з 2011 року, стан здоров'я ОСОБА_8 суттєво погіршився, йому був поставлений невтішний діагноз - меланома шкіри. В листопаді 2013 року у ОСОБА_8 було виявлено декілька злоякісних пухлин головного мозку, у нього була паралізована повністю ліва частина тіла. Після тривалої тяжкої хвороби, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер у віці 59 років. За час свого життя ОСОБА_8 не склав заповіту щодо розпорядження своїм майном, тому право на спадкування за законом отримала позивачка, та його діти, які являються третіми особами у справі. В травні 2014 року позивачка звернулась до нотаріальної контори за місцем реєстрації з заявою про відкриття спадщини та узнала, що в квітні 2014 року першою нотаріальною конторою м.Києва було отримано заяву про прийняття спадщини за законом та видачу свідоцтва про права на спадщину відповідачкою ОСОБА_3, яка являється матір'ю померлого, а в липні 2014 року до нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину відповідачем ОСОБА_4, який являється сином померлого від першого шлюбу. Позивачка вважає, що відповідачі є недостойними спадкоємцями за померлим її чоловіком. Обґрунтовує свої доводи тим, що відповідачка ОСОБА_3, не приймала участі, як мати у вихованні свого сина - ОСОБА_8, останній фактично проживав разом з батьком, а з 16 років вів самостійне життя. В подальшому мати ніколи не допомагала своєму сину ні матеріально ні морально, хоча той підтримував з нею дружні стосунки та надавав допомогу їй. Коли ОСОБА_8 захворів на тяжку хворобу мати - відповідачка по справі відмовилась надавати йому належну фінансову допомогу та не допомагала фізично по догляду за ним.

Що стосується відповідача ОСОБА_4 - то позивачка взагалі ніколи не бачила його, він ніколи не підтримував з батьком стосунків, не приїжджав та не допомагав батькові під час його хвороби.

З огляду на це позивачка вважає, що відповідачі не можуть бути достойними спадкоємцями, тому просила суд усунути їх від спадкування за її померлим чоловіком ОСОБА_8

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі на підставах викладених в ньому.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, безпідставність та відсутність доказів. При цьому пояснила, що померлий ОСОБА_8 постійно підтримував зв'язок зі своєю матір'ю - відповідачкою по справі, в дитинстві він проживав разом з нею. В дорослому віці, приїжджав до матері та разом з нею неодноразово їздив у відпустку також і зі своїми дітьми. Відповідачці було відомо, що її син в тяжкому стані, переносить тяжку хворобу, однак вона сама являється інвалідом ІІ групи та пенсіонеркою з мінімальним розміром пенсії, в зв'язку з чим не могла надати належної матеріальної підтримки сину. З відповідачем ОСОБА_4, померлий спілкувався та підтримував дружні відносини, однак про свою хворобу померлий відповідача ОСОБА_4 навіть не повідомляв, в зв'язку з чим відповідач ОСОБА_4 не міг допомогти батькові.

Треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_5, діти померлого та позивачки, в судовому засіданні пояснили, що вони з дитинства знають, що їх батька виховував дідусь, бабуся - відповідачка по справі участі у вихованні батька не приймала. Приїжджала до них дуже рідко, оскільки жила в іншій країні - Молдові. Коли батько захворів відмовилась надавати їм будь-яку підтримку, мотивуючи тим, що у неї своїх справ багато. Приїхала незадовго до його смерті та тільки з метою, як буде ділитися спадкове майно. Те ж саме питання її хвилювало і на похоронах. Про звідного брата вони узнали вже коли були дорослі, він жодного разу не приїжджав до батька, однак звернувся до нього за допомогою, коли потрапив у неприємності. Про те, що батько хворий відповідачу ОСОБА_4 ніхто не повідомляв.

Третя особа - представник першої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про слухання справи без участі представника нотаріальної контори та прийняття рішення згідно чинного законодавства.

Свідок ОСОБА_9, яка являється дружиною третьої особи ОСОБА_5, в судовому засіданні пояснила, що коли захворів ОСОБА_8 за ним доглядала його дружина - позивачка по справі. Відповідачка допомагати відмовилась, навіть знаючи про хворобу сина, говорила, що допомогти не може ніяк, хоча позивачка просила в неї допомоги фізичної, для догляду за хворим.. Приїхала відповідачка один раз перед смертю сина та на похорон, та її цікавило тільки питання спадку. Щодо другого відповідача, то вона про нього узнала вже коли справа почала слухатись в суді.

Свідок ОСОБА_10, яка являється свахою померлого та позивачки, пояснила, що з померлим були в нормальних відносинах. Коли він захворів доглядала за ним і допомагала йому позивачка та його діти. Відповідачка не приїжджала, допомоги ніякої не надавала, хоча вона знає, що позивачка її про це просила. Про відповідача взагалі нічого не знала і ніколи про нього не чула.

Свідок ОСОБА_11, брат позивачки в судовому засіданні пояснив, що з померлим був у хороших дружніх відносинах, і той розказував йому, що в дитинстві практично проживав з батьком, мати до нього відношення не мала. Коли ОСОБА_8 захворів, мати його ніяк йому не допомагала, приїхала якось на день та її цікавило лише питання щодо спадку. Про сина він нічого не знав. В основному спілкувався з родичами померлого по батьковій лінії, а зі сторони матері він нікого не знав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що в позові необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка з 30.12.1978 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8, помер у віці 59 років, внаслідок тривалої тяжкої хвороби, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.02.2014 року (а.с.12). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Зокрема ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями за померлим ОСОБА_8 являються його дружина - позивачка ОСОБА_2, його діти - треті особи по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також відповідачі по справі ОСОБА_3 - мати померлого та ОСОБА_4 - син померлого від першого шлюбу. Дані обставини встановлені судом в судовому засіданні із пояснень сторін, сторонами по справі ступінь родинних зв'язків не заперечувались, в зв'язку з чим дані обставини не підлягають доказуванню.

З пояснень позивачки встановлено, що 14.04.2014 року та 28.07.2014 року до першої державної нотаріальної контори м.Києва по пошті надійшли нотаріально завірені заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8 відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Клопотання про витребування матеріалів спадкової справи після померлого ОСОБА_8 для підтвердження вказаних фактів жодна із сторін в судовому засіданні не заявляла, однак дані обставини не заперечувались сторонами.

Позивачка вважає, що відповідачі не достойні бути спадкоємцями після померлого ОСОБА_8 оскільки не надавали йому ніякої допомоги за весь період його хвороби, відмовлялись, а тобто ухилялись від надання такої допомоги, з померлим родинних відносин фактично не підтримували та майже не спілкувались, в зв'язку з чим повинні бути усунуті від спадкування.

Згідно ч. 3 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки та повнолітні діти, а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

В судовому засіданні встановлено, та підтверджується поясненнями свідків, третіх осіб по справі, що мати померлого - відповідачка ОСОБА_3 не надавала належної допомоги своєму сину за час його хвороби.

Однак, поясненнями представника відповідачів спростовується той факт, що відповідачка ОСОБА_3 не приймала участі у вихованні померлого та вони майже не спілкувались. Так, наданими суду доказами, а саме довідкою з Міністерства освіти республіки Молдова (а.с.50) підтверджується, що померлий навчався в СШ №16 м.Бєльц, закінчив 8 класів і отримав атестат, що підтверджує його проживання разом з матір'ю. Крім того, копіями фотокарток та роздруківкою листування з електронної пошти померлого підтверджується, що останній неодноразово відвідував Молдову, де бачився зі своєю матір'ю, він його дружина та діти їздили з нею на відпочинок(а.с.52-56,81-87).

Згідно п.6 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Ч.5 ст.1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судом беззаперечно встановлено та підтверджується матеріалами справи, а саме випискою з історії хвороби померлого, епікризом та експертним висновком (а.с.17-20), що померлий страждав на тяжку хворобу, у нього були виявлені злоякісні пухлини головного мозку та меланома шкіри, внаслідок роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Померлий отримав першу групу інвалідності, у нього повністю була паралізована вся ліва частина тіла. Отже, факт того, що він був у безпорадному стані через свою тяжку хворобу та потребував сторонньої допомоги є беззаперечним.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 являється особою похилого віку, відповідачці на момент розгляду даної справи виповнилось 81 рік, вона є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності (а.с.57,58).

Своїм листом-роз'ясненням від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.4, Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, щовиходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України, необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Тобто, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Судом беззаперечно встановлено факт перебування померлого ОСОБА_8 в безпорадному стані внаслідок його тяжкої хвороби.

Однак, судом з пояснень сторін також встановлено, що померлий отримував належну допомогу та підтримку від своїх близьких - дружини та дітей, які є відповідно позивачем та третіми особами по справі.

Відповідачка ОСОБА_3, яка сама є непрацездатною особою похилого віку та, крім того, проживає за межами території України, в країні Молдова, отримує мінімальну пенсію за віком наразі сама потребує матеріальної допомоги та підтримки, в зв'язку з чим і не могла надавити таку допомогу померлому сину.

Що ж стосується відповідача ОСОБА_4, то в судовому засіданні позивачка та треті особи по справі, які виступали на стороні позивачки підтвердили, що до сина померлого від першого шлюбу вони за допомогою взагалі не звертались і про хворобу ОСОБА_8 йому не повідомляли. Факт того, що померлий, позивачка та їх діти не спілкувались з відповідачем ОСОБА_4 не є доказом умисного ухилення останнього від надання допомоги спадкодавцю.

Відповідно до ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні сторона позивача не надала належних доказів умисного ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання з їх сторони та потреби самого спадкодавця в допомозі саме від цих осіб, а тому в позові необхідно відмовити.

Керуючись ст.. 209, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, нотаріус першої Київської державної нотаріальної контори Дубенко Анастасія Олександрівна про усунення осіб від права на спадкування за законом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: