АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/9512/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 22-ц/789/1542/15 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника ОСОБА_1-М.І. ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ Страхова компанія ПЗУ Україна на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_3 до ПАТ Страхова компанія ПЗУ Україна про визнання події страховим випадком, визнання неправомірну відмову у виплаті страхової виплати, про стягнення невиплаченого страхового відшкодування,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 А-М.І. звернулась до суду з позовом до ПАТ Страхова компанія ПЗУ Україна про визнання страховим випадком події 29-30 жовтня 2014 року, визнання неправомірною відмову у виплаті страхової виплати та стягнення страхової виплати в сумі 6925 шведських крон, що еквівалентно становить 18351,25 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25.09.2015 р. позов ОСОБА_1 ОСОБА_3 до ПАТ Страхова компанія ПЗУ Україна про визнання страховим випадком, визнання неправомірну відмову у виплаті страхової виплати та стягнення страхової виплати в сумі 6925 шв.крон., що еквівалентно становить 18351,25 грн. задоволено частково. Стягнуто з ПАТ Страхова компанія ПЗУ Україна на користь ОСОБА_1 ОСОБА_3 страхову виплату в сумі 6925 шведських крон, що еквівалентно становить 18351,25 грн. Стягнуто з ПАТ Страхова компанія ПЗУ Україна на користь державного бюджету 487,20 грн. судового збору. В частині позовних вимог щодо визнання страховим випадком події 29-30 жовтня 2014 року та визнання неправомірною відмову у виплаті страхової виплати в задоволенні відмовлено.

Представник ПАТ Страхова компанія ПЗУ Україна звернувся з апеляційною скаргою на вищезазначене рішення суду як таке, що є необгрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству України.

Посилаючись на наведене відповідач просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з їх безпідставністю.

У судове засіданні відповідач повторно не з'явився. Враховуючи те, що у справі є дані про його належне оповіщення, позивач не заперечує про слухання справи у його відсутність, колегія ухвалила слухати справу у відсутність представника відповідача.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що дії ПАТ щодо відмови у виплаті страхової виплати позивачці є неправомірними, а тому порушені права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1-М. І. підлягають захисту шляхом стягнення із ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь позивачки страхової виплати на суму 6925 шв.крон.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам по справі.

Судом встановлено, 29 серпня 2014 року між ОСОБА_1-М.І. було укладено договір страхування подорожуючих за кордон на період з 29.08.2014р. по 31.08.2015р. із страховиком ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» №1849232.

У період перебування на навчанні в Швеції 28 жовтня 2014 року із позивачем стався страховий випадок несподіване різке погіршення стану здоров'я, що потребувало надання невідкладної медичної допомоги. Зокрема, знаходячись в університеті в м. Борлянге (Швеція) 28.10.2014р. позивачка втратила свідомість від раптової слабкості і різкого болю в нозі, в зв'язку з чим її відвезли в лікарню в м. Фалун, де вона була оглянута, рану на її нозі вскрили, продензифікували, видали протизапальні і знеболюючі медикаменти. 29 жовтня 2014 року здоров'я позивачки погіршилось, в зв'язку з чим вона самостійно викликала швидку допомогу і була доставлена до лікарні в м. Фалун, в якій лікар оглянув її, провів операцію, вколов уколи. Після цього їй виписали рецепт на лікарські препарати, які вона придбала за власні кошти. У вечері 30.10.2014р. у позивачки знову піднялася температура до 40 градусів, в зв'язку з чим нею була викликана швидка допомога для надання медичної допомоги, і придбані 30.10.2014р. медикаменти за виписаними рецептами.

Дані обставини та види понесених позивачкою витрат стверджуються витягами з реєстраційного журналу за 29.10.2014р. та 30.10.2014р., рахунком-фактурою від 30.10.2014р. на суму 1700 шв.крон, рахунком-фактурою від 29.10.2014р. на суму 5225 шв.крон, квитанцією від 30.10.2014р. на купівлі медикаментів на суму 233 шв.крон, рецептом від 30.10.2014р., медичним рецептом від 30.10.2014р.

Крім того, відповідач також не заперечив факти звернення позивачки за медичною допомогою, факти отримання лікування та придбання медичних препаратів.

31.10.2014 р. мати позивачки ОСОБА_2 повідомила страхову компанію про настання страхового випадку з ОСОБА_2 А-М.І., а потім сама позивачка зв'язувалась із страховою компанією через Інтернет.

Страхова компанія у своєму листі від 09.03.2015 року повідомила позивачку про те, що в порушенням вимог Договору страхування, вона самостійно звернулась за медичною допомогою 28.10.2014 р., 29.10.2014 р., 30.10.2014 р., не погоджуючи свої дії із Асистуючою компанією, в зв'язку з чим страхова компанія має право повністю або частково відмовити у страховій виплаті. Враховуючи наведене, компанія прийняла рішення оплатити витрати позивачці в сумі 1268,0 шведських крон за візит до медичної установи лише 28.10.2014 р., відмовивши у виплаті витрат, пов'язаних з наданням медичної допомоги 29.10.2014 р. та 30.10.2014 р. в зв'язку з невиконанням позивачем умов п.2.7.4.3, п. 2.8.1.

Крім цього, Страхова компанія вказала, що відповідно до умов Договору витрати позивачки за самостійно організовану медичну допомогу від 29.10.2014 року та 30.10.2014 року не є страховими, а тому відповідно не підлягають оплаті зі сторони страхової компанії відповідно до умов Договору. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок ? подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; 3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно п.п. 2.7.1.3 Договору, укладеного між сторонами від 29.08.2014 року страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у передбачений Договором страхування строк та у встановленому порядку.

Підпункт 2.7.4.3 вищезазначеного Договору покладає на страхувальника обовязок виконувати вказівки Асистуючої компанії та страховика і погоджувати з ними всі дії, пов'язані з наданням невідкладних медичних та інших послуг.

Відповідно до п.2.7.4.3, п.3.5.1 Договору страхування у випадку несвоєчасного повідомлення або неузгоджених дій, пов'язаних з наданням медичних послуг, страхова компанія має право повністю або частково відмовити у страховій виплаті.

Пунктом 2.8 Договору передбачено, що при настанні події, що має ознаки страхового випадку, страхувальник зобовязаний негайно, до звернення за медичною допомогою або іншою допомогою, зв'язатись з Асистуючою компанією за вказаними у Договорі страхування телефонами і повідомити інформацію.

Згідно п.п. 2.8.3 Договору, якщо страхувальник з об'єктивних причин (стан страхувальника, відсутність фізичної можливості зателефонувати) не змогла зв'язатися із Асистуючою компанією до надання їй послуг, передбачених програмою страхування, вона зобов'язана протягом 24-х годин з моменту настання страхового випадку сповістити Асистуючу компанію про настання страхового випадку та узгодити надані їй послуги та їх оплату.

Пункт 5 частини 1 статті 991 Цивільного кодексу України надає страховику право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку.

У системному зв'язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов'язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Сам факт порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку не може бути підставою для відмови від здійснення страхової виплати.

Тому, виходячи із змісту цих норм можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватися окремо в кожному випадку.

Несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов'язок виплатити страхове відшкодування.

Як підтверджується матеріалами справи, страхову компанію було повідомлено про настання страхового випадку 31.10.2014р. матірю позивача.

Крім того, факт настання страхового випадку визнається самою «Страховою компанією ПЗУ Україна», оскільки своїм рішенням погодилась виплатити позивачці 1268 шв.крон. за перший візит до медичного закладу 28.10.2014р., обробку рани, призначення курсу лікування.

У відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені обставини справи, вищезазначені вимоги закону, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що даний випадок, який стався з позивачкою 29-30 жовтня 2014 року, і є страховим випадком, відмова у виплаті страхового відшкодування є неправомірною, а тому підставно задовольнив позовні вимоги про стягнення страхової виплати в сумі 6925 шведських крон у гривневому еквіваленті.

Таким чином рішення суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам по справі, а тому підстав для задоволення скарги не вбачається.

Разом з тим колегія суддів вважає, що з рішення суду слід виключити як зайво зазначену вказівку на відмову у визнанні страховим випадком події 29-30 жовтня 2014 року та визнанні неправомірною відмову у виплаті страхової виплат, оскільки суд, задовольняючи вимоги про стягнення страхової виплати, з приводу цих вимог дав висновки, а саме встановив настання страхового випадку, факт неправомірності дій відповідача по відмові у виплаті страхового відшкодування.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ Страхова компанія ПЗУ Україна відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 вересня 2015 року залишити без змін, виключивши посилання на відмову у визнанні страховим випадком події 29-30 жовтня 2014 року та неправомірною відмову у виплаті страхової виплати як зайву зазначену.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді : І.В. Гурзель

ОСОБА_4