АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/820/13-ц Номер провадження 22-ц/786/9/15Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Винниченко Ю.М. Корнієнка В.І.

При секретарі: Коротун І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

На рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 травня 2014 року

В справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Надержинщинська сільська рада Полтавського району Полтавської області про визнання заповіту недійсним ,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, яка 30.01.2008 року заповідала все належне їй майно йому.

Звернувшись до нотаріальної контори він дізнався про те, що 2.12.2011 року ОСОБА_5 заповідала все належне їй майно ОСОБА_3

Вказував на ту обставину, що на час складання цього заповіту ОСОБА_6 не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, зокрема 7.11.2011 року ОСОБА_6 перенесла інсульт, була госпіталізована до неврологічного відділення центральної районної лікарні в с. Мачухи, а з 5.12.2011 року була поміщена в психіатричну лікарню, де й померла.

З підстав передбачених ст. 225 ч.2 та ст. 1257 ЦК України прохав визнати заповіт від 2.12.2011 року недійсним.

В ході судового розгляду справи позивач доповнив підстави для визнання заповіту недійсним вказавши, що на час укладення заповіту ОСОБА_6 була зряча та могла самостійно вчиняти підпис, заповіт був укладений не в неї вдома в с. Надержищина, а в м. Полтаві.

Тобто цей заповіт є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 14 травня 2014 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохав рішення суду скасувати, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема на ту обставину, що при укладенні заповіту було порушено процедуру його посвідчення, зокрема суд не звернув увагу, що заповіт посвідчувався вдома у відповідача, а не за місцем проживання заповідача, заповіт заповідачем вголос не прочитувався, не підписувався, та свідки також не читали заповіт вголос. Крім того заповідач була зряча та могла самостійно вчинити підпис.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

У відповідності з вимогами ст. 225 ЦК України та у відповідності до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-131 цс 14 :

відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як роз'яснено в п.16 Постанови Пленуму №9 Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визначення такого стану особи на момент укладення правочину суд у відповідності до вимог ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити посмертну судово - психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, поданого позову, позивачем зазначалося, що в момент укладення спірного заповіту ОСОБА_5 перебувала в стані коли не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

В ході судового розгляду справи суд призначив посмертну судово - психіатричну експертизу ( а. с. 103)

У відповідності з висновком судово - психіатричної експертизи за № 57 (а. с. 114) експерти зазначили, що враховуючи взаємовиключність і неусувність розбіжностей оцінки психічного стану ОСОБА_5 на час близький до складання заповіту 2 грудня 2011 року надати висновки на поставлені питання неможливо.

В ході апеляційного розгляду справи клопотання апелянта було задоволено та 11 червня 2014 року призначено у справі повторну посмертну судово - психіатричну експертизу ( а. с. 190)

Оплату за проведення експертизи було покладено на апелянта ОСОБА_2

Як роз'яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 8 від 30.05.97 « Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» : Оплата експертизи в цивільній справі провадиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання. Якщо експертиза призначається за клопотанням обох сторін або з ініціативи суду, кошти на її оплату вносяться обома сторонами порівну (ст.73 ЦПК ( 1501-06 ). У разі незгоди сторони (сторін) оплатити вартість експертизи суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 вартість проведення експертизи не оплатив, в зв'язку з чим експертиза проведена не була.

Заявлене ОСОБА_2 клопотанням про звільнення його від оплати за проведення експертизи , в зв'язку з відсутністю в нього грошових коштів , судом задоволено не було (протокольна ухвала)

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про вирішення позовних вимог в цій частині на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності з вимогами ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наявна у справі медична документація та покази свідків не є підставою для висновку суду про перебування ОСОБА_5 на час укладення заповіту в стані, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

В зазначеній частини доводи апеляційної скарги підтвердження не знайшли.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (стаття 215 ЦК України).

Відповідно до статті 45 Закону України «Про нотаріат» та інструкції «про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 N 20/5 та Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за N 283/8882 , яка діяла на час посвідчення заповіту :

157. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. (Абзац перший пункту 157 в редакції Наказу Міністерства юстиції N 33/5

( z0373-05 ) від 07.04.2005 )

Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції.

Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача.

158. На бажання заповідача, а також у випадках, якщозаповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках.

Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути:

нотаріус;

особи, на користь яких складено заповіт;

члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом;

особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт.

Текст заповіту має містити відомості про особу свідків, а саме: прізвище, ім'я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Згідно із статтею 78 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. На угоді може бути засвідчена справжність підпису особи, що підписалась за іншу особу, яка не могла це зробити власноручно внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин. Нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд обґрунтовано виходив із того, що при посвідченні спірного заповіту нотаріусом не було порушено вимог Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем тієї обставини, що заповіт не відповідає вимогам закону та в силу цього є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту. На підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом.

Нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред'являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту.

Оскільки право на складання заповіту має особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК), згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК підставою для нікчемності заповіту є кваліфікація його як такого, що складений особою, яка не мала на це права. Це, зокрема, заповіт, вчинений недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача.

Також підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним.

Як вбачається із заповіту (а.с.40) за формою та змістом заповіт відповідає вимогам закону, був прочитаний та підписаний свідками.

Доводи про те, що ОСОБА_5 сама могла підписати заповіт, бо є зрячою , не є підставою для визнання правочину нікчемним, оскільки доказів про те, що саме в момент вчинення правочину ОСОБА_5 самостійно могла прочитати та підписати заповіт, немає.

Та обставина , що ОСОБА_5 тренувалася у підписанні заповіту на окремому аркуші, також не свідчить про її спроможність вчинити підпис.

Жоден із свідків не підтвердив факту - відсутності волевиявлення ОСОБА_5 на написання заповіту, чи чинення на ОСОБА_7 тиску.

Також не може бути підставою для визнання правочину недійсним та обставина, що свідки не прочитали заповіт вголос, оскільки зміст заповіту оголошувався нотаріусом та свідки підписували заповіт.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

З врахуванням вищевикладеного, керуючись ст..303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 14 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :

З оригіналом згідно.