18.08.2015 Справа № 756/5875/15-ц
Справа пр. №2-з/756/164/15
ун. №756/5875/15-ц
У Х В А Л А

18 серпня 2015 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Великохацька В.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування збитків та стягнення боргу.

18.08.2015 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві, а саме квартиру №31 в будинку №29/58 на вул. Введенській в м. Києві, а також тимчасово обмежити відповідача у праві виїзду за межі України.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву представника позивача про забезпечення позову слід залишити без руху з наступних підстав.

У відповідності до норми ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно п.13 ч.2 ст.4 Закону України Про судовий збір заява про забезпечення позову має бути оплачена судовим збором у сумі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Однак всупереч вимогам даної законодавчої норми заява представника позивача про забезпечення позову не оплачена судовим збором.

Суд звертає увагу, що п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах від 17.10.2014 року передбачено, що згідно зі статтею 5 Закону №3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. При цьому позивачі, які звільнені від сплати судового збору при предявленні окремих позовів, і деякі категорії осіб незалежно від виду позову звільняються від сплати судового збору не лише при предявленні позову, а й при поданні апеляційних чи касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України. Оскільки передбачені Законом №3674-VI пільги щодо сплати судового збору стосуються лише справи та її руху, то сплата судового збору за подання до суду заяв про забезпечення доказів або позову (підпункт 13 пункту 1 частини другої статті 4 Закону №3674-VI) здійснюється на загальних підставах за визначеними ставками незалежно від того, чи звільнені позивачі від сплати судового збору за предявлення певних позовів.

Таким чином, навіть якщо позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову на підставі п.7 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір та ч.3 ст.22 Закону України Про захист прав споживачів, це не звільняє її від сплати судового збору за подання до суду заяви про забезпечення позову.

Окрім цього, вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову встановлені ч.2 ст.151 ЦПК України. Зокрема, у таких заявах повинні бути зазначені причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Представник позивача ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на майно та грошові кошти, які належать відповідачеві, а саме квартиру №31 в будинку №29/58 на вул. Введенській в м. Києві. Проте заявником не зазначено жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_2 належить на праві власності будь-яке рухоме чи нерухоме майно, що не дає можливості суду оцінити співмірність застосування вказаних заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантовано свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Ч.2 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України від 21.01.1994 року №3857-XII передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Однак, заявником не надано жодного доказу на підтвердження наявності у ОСОБА_2 закордонного паспорта та наміру виїхати за межі України, а заява не містить доводів на обґрунтування необхідності застосування вказаних обмежень.

На виконання зазначеної ухвали представник позивача повинен подати до суду заяву про забезпечення позову відповідно до вимог ст.151 ЦПК України, з урахуванням вимог про усунення недоліків, викладених в цій ухвалі.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ч.1 ст.121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

у х в а л и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та стягнення боргу залишити без руху та надати представнику позивача строк на усунення недоліків у термін до 27.08.2015 року, але не пізніше пяти днів з дня отримання ним даної ухвали.

У випадку, якщо недоліки заяви про забезпечення позову у визначений строк не будуть виправлені, вона вважатиметься неподаною та буде повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Великохацька