У х в а л а

Іменем України

"07" вересня 2015 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась представник позивача з вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість ? частини гаражного боксу, трьох автомобілів та саморобного причепу, орієнтовна вартість яких оцінена позивачем згідно Інтернет-ресурсів у сумі 176375,00грн., та припинити право власності позивача на ? зазначеного майна.

Розглянувши позовну заяву, вважаю, що вона не відповідає вимогам п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України. Так, до позовної заяви долучена копія рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2014р. про поділ майна подружжя та визначення майна особистою приватною власністю, яке згідно наявного штемпеля суду, не набрало законної сили. При цьому позовна заява не містить викладення обставин з посиланням на докази набрання цим рішенням законної сили, виконання даного рішення щодо реєстрації права власності за сторонами після його поділу судом, а обґрунтування позовної заяви базується на неможливості виділу частки у спільному майні, що є предметом позову, з яким звернувся позивач до суду.

Крім того, позовна заява не відповідає вимогам ч. 5 ст. 119 ЦПК України.

При подачі позовної заяви позивачем сплачений судовий збір в сумі 1763,75грн., розмір якого не відповідає вимогам ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України та Закону України „Про судовий збір".

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI (в редакції на час звернення позивача до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, за подання позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

При цьому зазначення в позовній заяві ціни позову, визначеної позивачем на підставі Інтернет-ресурсів, є необґрунтованим.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 16 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і Кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача.

Відповідно до ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, ціна позову визначається: - у позовах про визнання права власності на майно - вартістю майна; - у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна; у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Як зазначено в п. 13 вищезазначеної Постанови Пленуму, якщо в позовній заяві об'єднано кілька самостійних вимог майнового характеру, пов'язаних між собою, то, враховуючи, що об'єктом справляння судового збору є позовна заява, максимальний розмір судового збору має відповідати загальній сумі всіх вимог (пункт 10 частини першої статті 80 ЦПК). При цьому судовий збір може бути сплачено окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Разом з тим, до позовної заяви не долучено жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував визначення дійсну вартість спірного майна на час звернення до суду з позовом (висновку товарознавчого дослідження тощо), при цьому позивач просить стягнути з відповідача саме визначену нею вартість половини майна.

У відповідності до статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави для залишення заяви без руху.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху, заявнику необхідно в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути зазначені в ній недоліки. Для усунення недоліків позовної заяви подати до суду позовну заяву з викладенням обставин набрання рішенням про поділ майна законної сили, виконання даного рішення щодо реєстрації права власності за сторонами після його поділу судом (за наявності такої реєстрації), з посиланням на докази та надати документи, що підтверджують дійсну вартість зазначеного у позові спірного майна - гаражного боксу, трьох автомобілів та саморобного причепу, та документ, що підтверджує сплату судового збору в розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», виходячи з дійсної вартості цього майна - за кожною самостійною вимогою позову майнового характеру.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні - залишити без руху та запропонувати позивачу в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вищезазначені недоліки.

У випадку неусунення недоліків, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: