Справа № 459/1544/15 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/7437/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Львіввугілля», Червоноградської міської ради, з участю третьої особи: КП «Червонограджитлокомунсервіс» про відновлення становища, яке існувало до порушення права та вселення в кімнату, -

встановила:

Оскарженим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП «Львіввугілля», Червоноградської міської ради, з участю третьої особи: КП «Червонограджитлокомунсервіс» про відновлення становища, яке існувало до порушення права та вселення в кімнату відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив не з позовних вимог позивача та доказів, які їх обґрунтовують, а з відсутності на час розгляду ордера на проживання в гуртожитку, недостовірності його показів про отримання ордера і передачі його на вимогу коменданту гуртожитку при поселенні, незаконності проживання в гуртожитку, проживанні в ньому в різних кімнатах, відсутності прописки в гуртожитку, роботи в гірничорятувальному загоні. Вказує, що суд прийняв рішення лише на підставі пояснень представників відповідачів, письмових доказів про відсутність даних про видачу ордера. Зазначає, що судом не було застосовано статтю 19 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» відповідно до якої забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків без попереднього надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті. Вважає, що посилання суду на відсутність прописки в гуртожитку, в чому позивачу постійно відмовляли, не є належною підставою для відмови в позові.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким заявлені позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_5 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

14.05.2015р. позивач звернувся до відповідачів з позовом про відновлення становища, яке існувало до порушення права та вселення в кімнату. Посилався на те, що в зв'язку з трудовими відносинами з Львівсько-Волинським гірничорятувальним загоном, що обслуговує шахти Львівсько-Волинського вугільного басейну в лютому 2006р. йому надано ліжкомісце в кімнаті гуртожитку по вул. Івасюка 9 у м. Червонограді Львівської області. З цього часу він став там проживати, оплачуючи надане йому житло. Виданий йому ордер на кімнату, при поселенні було передано коменданту гуртожитку. Фактичне проживання в гуртожитку тривало до січня 2015р., без реєстрації місця проживання, в чому йому постійно відмовляли. Вважав, що поселившись в гуртожиток зі згоди керівництва шахти, узгодженою з профспілкою, враховуючи тривалі дев'ятирічні відносини з відповідачем по користуванні та оплаті житла, його не можна позбавити права проживання в наданій кімнаті, а порушене право повинно бути захищене, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення його права.

Встановлено, що ОСОБА_2 працював в АТП 14628 з 1994р. по 17.11.2006р. В період з 1995р. по 17.11.2006р. працював водієм на цьому підприємстві.

З 01.08.2007р. позивач працював у Львівсько-Волинському воєнізованому гірничорятувальному (аварійно-рятувальному) загоні; в період з 01.08.2007р. по 01.08.2009р. - на посаді водія спеціального оперативного автомобіля; в період з 01.08.2009р. по даний час працює водієм автотранспортних засобів (спеціального оперативного автомобіля) на контрактній основі.

Відповідно до довідки виконкому від 30.04.2015р. №132 Корчівської сільської ради ОСОБА_2 проживає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з паспортом КА306520, виданого на ім'я ОСОБА_2, його місця реєстрації з 09.01.1986р. - с.Корчів.

«Шахта «Межирічанська» є відокремленим підрозділом ДП «Львіввугілля», згідно з витягом з ЄДРЮОФОП.

Відповідно до Акту, затвердженого рішенням №806 від 29.04.2015р. ДП «Львіввугілля» передало, а виконком Червоноградської міської ОСОБА_6 прийняв гуртожиток по вул. Івасюка 9 у м. Червонограді Львівської області.

Рішенням від 29.04.2015р. Червоноградської міської ради гуртожиток по вул. Івасюка,9 міста Червонограда Львівської області передано на баланс КП «Червонограджитлокомунсервіс».

Як вбачається з наданих квитанцій, позивач з 2006р. по 2014р. сплачував ДП «Львіввугілля» шахта «Межирічанська» за гуртожиток.

З відповіді від 13.03.2015р. №381/182, адресованої ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_2 проживав у гуртожитку по вул. Івасюка 9 м. Червонограда Львівської області ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» без належної реєстрації. На шахті відсутній ордер на його поселення.

З листа від 04.06.2015р. ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» встановлено, що ордер на вселення у гуртожиток по вул. Івасюка 9 у м. Червонограді Львівської області на ім'я ОСОБА_2 на підприємстві відсутній, книга поселенців гуртожитку за 2006р. відсутня, оскільки дані книги зберігаються на протязі 3-х років.

Прізвище ОСОБА_2 у книзі реєстрації видачі ордерів на поселення в гуртожиток по вул. Івасюка 9 у м. Червонограда ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» відсутнє з 2012р. по 2014р.

Відповідно до листа від 24.09.2015р. №38-3/680 ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля», ордер на жилу площу в гуртожитку по вул. Івасюка 9 у м. Червонограді ОСОБА_2 не видавався.

Відмовляючи у задоволенні даного позову районний суд виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому дійсно видавався ордер на поселення у гуртожиток, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу та не доведено, що позивач на законній підставі проживав у гуртожитку з 2006 р. по 2015 р.

З такими висновками суду погоджується й судова колегія з врахуванням наступного.

Відповідно до речення першого частини 1 статті 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

Відповідно до ч.1 ст.128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до ч.2 ст.128 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Порядок надання жилої площі у гуртожитку підприємства, правила користування гуртожитками та їх утримання регулюються Примірним положенням про гуртожитки, яке затверджене ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 03.06.1096 р. №208. Відповідно до п. п. 9,10 цього положення та ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану у гуртожитку жилу площу.

Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови від 12.04.1985 р. №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснив, що вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам, крім інших питань слід з"ясовувати і питання щодо видачі відповідно до Положення про гуртожиток ордера на зайняття жилої площі у гуртожитку.

Судом першої інстанції встановлено, що ордер на жилу площу в гуртожитку по вул. Іванюка, 9 в м. Червонограді Львівської області ОСОБА_2 не видавався.

Посилання апелянта на те, що йому видавався ордер на поселення в гуртожиток не заслуговують на увагу, оскільки ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді справи не подано жодного доказу про видачу ордера ОСОБА_2 на кімнату гуртожитку по вул. Івасюка, 9 в м. Червограді Львівської області згідно з вимогами ст.ст. 128, 129 ЖК України та пунктів 9,10 Примірного положення.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч.1 п.10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Саме така правова позиція вказана постанові Верховного Суду України від 19 грудня 2011 р. у справі № 6-71цс11, яка є обовяковою для всіх суб"єктів владних повноважень та для судів України.

Посилання апелянта на те, що суд не взяв до уваги вимоги ст.19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», відповідно до яких забороняється виселення з гуртожитку не спростовує висновків суду, оскільки сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які на законних підставах тривалий час (не менше п'яти років) зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та не мають іншого житла.

Судова колегія враховує і те, що на даний час на підставі рішення профкому відповідача №60 від 24.04.2014 року видано ордер ОСОБА_7 на вказану кімнату, а отже вона фактично та юридично зайнята.

Позивач не звертався з позовом про визнання вказаного ордеру недійсним.

В засіданні судової колегії представник Червоноградської міської ради ОСОБА_5 пояснила, що на час передачі гуртожитку в комунальну власність був складений акт №806 від 29.04.2015 року і на той час ОСОБА_2 не предявляв жодних претензій щодо чинення йому перешкод в користуванні кімнатою в гуртожитку (а.с.32-34).

Ці обставини стверджені Додатком до вказаного акту, який представник Червоноградської міської ради представила в засіданні судової колегії.

Позивачем не представлено жодних доказів, що йому постійно відмовляли у прописці (реєстрації) в гуртожитку.

Також судова колегія враховує і той факт, що на протязі тривалого часу позивач не ставив питання перед ВП «Шахта «Межирічанська» ДП «Львіввугілля» (з якою не перебував у трудових відносинах) щодо своєї прописки (реєстрації) в гуртожитку та забезпечений житлом в с.Корчів і на обліку щодо покращення житлових умов не стоїть.

Таким чином оплата послуг в гуртожитку в даній справі не може бути підставою для задоволення позову.

Отже суд першої інстанції керуючись положеннями ст.ст. 127,128,129 ЖК УРСР, дійшов вірного висновку про відсутність підстав у позивача користуватися спірним жилим приміщенням, оскільки спеціальний ордер, який надає право на зайняття жилого приміщення позивачем не надавався та встановлено, що позивач вселилився до гуртожитку тимчасово та без права прописки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Висновки суду достатньо мотивовані і підстверджені доказами, що досліджені судом.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 02 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_6