Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р.Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

при секретарі - Присяжний А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,,-

Встановив:

ТОВ «Кей-колект» звернувся з уточненим позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 516 605 гривень 75 копійок.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що 30.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого, він отримав споживчий кредит в сумі 55 000 доларів США. Строк дії договору встановлено до 30.11.2016 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 12,3 % на рік за користування ним. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1, АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») уклав договір поруки № 69022 від 30.11.2006 року з ОСОБА_2 З часу отримання кредиту ОСОБА_1, належним чином не виконувала зобовязання в наслідок чого у неї виникла заборгованість в сумі 1 516 605 гривень 75 копійок. 12.12.2011р. між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» було укладено Договір Факторингу №1, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступив ТОВ „Кей-Колект" своє право грошової вимоги до боржника. Таким чином, представник позивача посилаючись на умови договору просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом в розмірі 1 516 605 гривень 75 копійок.

В судове засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення боргу з відповідачів на користь позивача у розмірі 405 563 гривень 37 копійок, просить розстрочити виплату боргу на три роки. Обґрунтовує заявлені вимоги тим, що на кредитні кошти, відповідачка ОСОБА_1 придбала житло, де вона проживає та зареєстрована, іншого житла не має.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, про причини не явки суд не повідомила. Судова повістка про виклик відповідачки повернулася до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Відповідно до абз.2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що вона була повідомлена належним чином (а.с.113-114);

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, про те, що позов є частково обґрунтованим, є частково доказаним, тому підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, про те, що 30.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1, було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого, вона отримала споживчий кредит у сумі 55 000 доларів США. Строк дії договору встановлено до 30.11.2016 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати відсотків в розмірі 12,3 % на рік за користування ним (а.с 7-11);

АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») свої зобов'язання виконав - відповідно до умов кредитного договору надав ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 55 000 доларів США (а.с.12);

В забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_1, АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року ПАТ «УкрСиббанк») уклав договір поруки № 69022 від 30.11.2006 року з ОСОБА_2 (а.с.19).

З часу отримання кредиту відповідачка ОСОБА_1, належним чином не виконувала зобовязання в наслідок чого, станом на 06.02.2015 року виникла заборгованість у сумі 65 567 доларів США 13 цента, що по курсу НБУ України станом на 06.02.2015 року 1 долар США складає 23,1306 грн. становить у розмірі 1 516 605 гривень 75 копійок, в тому числі: заборгованість по основній сумі кредиту у сумі 46 855 доларів США 97 центів, що еквівалентно 1 083 805 гривень 76 копійок; прострочена заборгованість за відсотками 18 711 доларів США 16 центів, що еквівалентно 432 799 гривень 98 копійок, що підтверджується розрахунком боргу (а.с. 67-68);

12.12.2011р. між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» було укладено Договір Факторингу №1, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступив ТОВ „Кей-Колект" своє право грошової вимоги до боржника (а.с.24-28);

Відповідно до письмової довідки розрахунку заборгованості ТОВ «Кей-колект» від 14.10.2014 року, станом на 12.12.2011 року ( дата відступлення права вимоги ПАТ «УкрСиббанк» ТОВ «Кей-колект») заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 30.11.2006 року складає у розмірі 50 759,38 доларів США, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 46 864,64 доларів США, заборгованість по відсоткам у розмірі 3 894,74 доларів США (а.с.22);

Відповідно до виписки з додатку №1 Договору Факторингу №1 від 12.12.2011 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 0 від 30.11.2006 року складає у розмірі 405 562 гривень 37 копійок (а.с.23);

09.07.2014 року ТОВ «Кей-Колект» на адресу ОСОБА_1 направлено лист-вимогу №733657_Л_120 про виконання взятих на себе зобовязань (а.с.29);

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України договір кредиту складений в простій письмовій формі, у відповідності із законом.

Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону.

В силу ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України своїм розпорядженням №231 від 03.04.2009 встановила, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 та пункту 6 частини першої статті 28 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" та підпункту 7 пункту 4 Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженого Указом Президента України від 4 квітня 2003 року N 292, віднести до фінансової послуги факторингу сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): 1) фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; 2) набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; 3) отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Крім того, виходячи з визначення, яке міститься в Конвенції Міжнародного інституту уніфікації приватного права про міжнародний факторинг (набрала чинності в Україні з 1 липня 2007 року), а також з положення статті 5 Закону "Про фінансові послуги", факторинговою послугою визнається лише придбання торгівельної дебіторської заборгованості, в той час як покупка банківського кредиту підпадає під визначення діяльності з видачі кредиту, як визначено в розпорядженні Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України "Про затвердження порядку складання та подання звітності кредитними установами до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України" № 6832 від 19 лютого 2007 року. В результаті цього, факторингові компанії вправі придбавати лише торгівельну дебіторську заборгованість, а фінансові кредити можуть набувати тільки належним чином ліцензовані кредитні установи.

Як зазначено в пунктах 10 і 11 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від ЗО березня 2012 року згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

ТОВ "Кей-Колект" (код 37825968) зареєстроване як юридична особа в Україні 26.10.2011р., а як фінансова установа - 08.12.2011 (розпорядження №732 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України). Єдиним видом фінансових послуг - є надання фінансовою компанією факторингу (згідно чинного законодавства - необхідність отримання ліцензії не передбачена). У ТОВ "Кей-Колект" відсутні будь-які ліцензії, що видані органами ліцензування.

ТОВ "Кей-Колект" не має індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій на території України, не має генеральної банківської ліцензії, ліцензії на здійснення діяльності з надання кредитів. Тобто, ТОВ "Кей-Колект" не являється банківською або кредитною установою за законодавством України, яка має право обслуговувати кредити, в тому числі і надані в іноземній валюті.

В судовому засіданні встановлено про те, що на момент укладення 12.12.2011року між ПAT «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» Договору Факторингу №1, за яким ПAT «УкрСиббанк» відступив ТОВ „Кей-Колект" своє право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1, сума боргу ОСОБА_1 становить у розмірі 405 562 гривень 37 копійок

Враховуючи те, що у ТОВ «КЕЙ- КОЛЕКТ» відсутня відповідна ліцензія на обслуговування кредитів виданих в іноземній валюті та нарахування відсотків та штрафних санкцій, суд вважає за необхідним стягнути солідарно з відповідачів на користь факторингової компанії кошти у розмірі 405 562 гривень 37 копійок.

При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст.ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів витрати понесені позивачем за оплату судового збору в розмірі 3 654 гривень.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 10, 11, 60,64,209, 212-215,373 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 536,541,543, 549, 611, 612, 625-627, 1054-1055 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ТОВ «Кей-Колект» (п/р 113 в АТ «УкрСиббанк», Код , МФО 351005), заборгованість за кредитним договором № 0 від 30.11.2006 року у сумі 405 563 гривень 37 копійок (чотириста пять тисяч пятсот шістдесят три гривні тридцять сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ТОВ «Кей-Колект» (п/р 113 в АТ «УкрСиббанк», Код , МФО 351005) судовий збір у сумі по 1 827 гривень ( одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень ) з кожної.

Відсрочити виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2015 року по справі № 523/17672/14-Ц за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на два роки.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення.

Суддя Аліна С.С.