Справа № 157/926/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гордійчук В.М.
Провадження № 22-ц/773/1803/15 Категорія: 59 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Верхівської сільської ради Камінь-Каширського району про визнання незаконним рішення сільської ради за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Камінь-Каширського районного суду у задоволенні позову ОСОБА_2 до Верхівської сільської ради Камінь-Каширського району про визнання незаконним та скасування рішення Верхівської сільської ради від 12 січня 2012 року № 13/6 про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_4 під будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Глинянка в с. Верхи Камінь-Каширського району площею 0,25 га відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування цих обставин, порушення норм матеріального права.

Заслухавши позивача та його представника ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Глинянка, 27 в с. Верхи Камінь-Каширського району Волинської області, який набутий ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, що помер 20 березня 2008 року.

Згідно з інформацією наданою Верхівською сільською радою Камінь-Каширського району (а. с. 21-22) відповідно до архівних довідок станом на 1955-1963 роки ОСОБА_6 (батько позивача) користувався земельною ділянкою 0,37 га, без зазначення конкретного місця розташування.

Відповідно до погосподасрських книг за 1971-2008 роки за ОСОБА_5 було закріплено земельну ділянку площею 0,25 га присадибної ділянки та 25 га для ведення особистого селянського господарства.

Набувши права власності на спадкове майно, а саме житловий будинок, ОСОБА_2 не оформив своїх прав на земельну ділянку, на якій даний будинок розташований та яка необхідна для його обслуговування.

Згідно з ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу (далі ЗК) України право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником чи користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, зокрема, передану у власність на підставі відповідного рішення органу влади, є державний акт.

Положення статті 152 ЗК України забезпечують громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

За змістом наведених правових норм судовому захисту підлягають порушені права власника (користувача) земельної ділянки.

З матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що свої спадкові права на земельну ділянку за адресою Глинянка, 27 с. Верхи Камінь-Каширського району ОСОБА_2 не оформив.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 просив визнати незаконним та скасувати рішення Верхівської сільської ради від 12 січня 2012 року № 13/6, яким надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_4 під будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Глинянка в с. Верхи Камінь-Каширського району площею 0,25 га.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач вказував, що наведеним рішенням сільської ради порушуються його права як землекористувача. При цьому ОСОБА_7 в суді вказував, що земельна ділянка по вул. Глинянка в с. Верхи, на яку сільською радою надано дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту відведення належала його батькам, а відтак з успадкуванням будинку має належати йому.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК).

Земельна ділянка являє собою частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ст. 79 ЗК України).

Статтею 79-1 ЗК України визначено процедуру формування земельної ділянки як обєкта цивільних прав відповідно до якої основним критерієм сформованості земельної ділянки, є визначення меж цієї ділянки, її реєстрація у Державному земельному кадастрі та присвоєння кадастрового номера.

Отже, юридичними характеристиками кожної конкретної земельної ділянки є наявність меж, зафіксованість місця розташування та визначеність права на земельну ділянку.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 вказував, що йому не відомо чи виносились в натурі межі земельної ділянки площею 0,37 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою Глинянка, 27 с. Верхи Камінь-Каширського за життя батьків позивача.

Технічна документація щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, що розташована по вул. Глинянка в с. Верхи Камінь-Каширського району ОСОБА_2 не виготовлялась.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковою умовою задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_2 всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довів та не надав належних доказів виникнення у нього права власності (користування) на спірну земельну ділянку в розумінні положень статей 79, 79-1, 125, 126 ЗК України, розташовану по вул. Глинянка в с. Верхи Камінь-Каширського району Волинської області, а відтак суд позбавлений можливості захистити його права в обраний ним спосіб.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи спірна земельна ділянка в установленому законом порядку була надана у власність третій особі ОСОБА_4 Належність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,25 га по вул. Глинянка, 27-а підтверджується Державним актом на право приватної власності на цю земельну ділянку.

При цьому, рішенням Камінь-Каширського районного суду від 24 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 06 лютого 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справ від 26 квітня 2013 року встановлено, що передачею ОСОБА_4 у власність земельної ділянки по вул. Глинянка, 27-а в с. Верхи права ОСОБА_2, як землекористувача суміжної земельної ділянки, на якій розміщені успадковані ним будівлі, не порушені, оскільки ніяких порушень вимог закону щодо процедури відведення ОСОБА_4 земельної ділянки виявлено не було.

Також судами було встановлено, що належні на праві власності ОСОБА_2 та зареєстровані належним чином обєкти нерухомого майна не знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_4 Відповідно, будь-яких порушень прав та інтересів позивача судом виявлено не було.

Рішення Верхівської сільської ради від 12 січня 2012 року № 13/6, яким надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки є складовою процесу отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку.

В силу ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені даними рішеннями не доказуються при розгляді даної справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги не мають правового значення, оскільки ОСОБА_2 не доведено порушення, не визнання його права, що в розумінні ст. 3 ЦПК України є першочерговим для звернення до суду з позовом.

Разом з тим, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дав детальний правовий аналіз рішенню сільської ради, яке оскаржується, та зробив правомірний висновок про його законність.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позовних вимогах.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 05 листопада 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: