Справа № 363/1428/15-ц Головуючий у І інстанції Скарлат О.І.
Провадження № 22-ц/780/4546/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 45 12.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого - Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М.,Матвієнко Ю.О.

При секретарі - Франюк Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона зареєстрована і проживає у будинку за адресою ; АДРЕСА_1 .

Після смерті матері - ОСОБА_5, брати позивача - ОСОБА_3, ОСОБА_4, змусили її покинути будинок , у якому вона проживала разом із неповнолітнім сином - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Іншого житла вони не мають.

Відповідачі змінили замки , що позбавляє її можливості потрапити до будинку .

Позивач отримала свідоцтво на право власності на спадщину - 1/4 частину спадкового спірного будинку і після цього спробувала заселитися до будинку , однак відповідачі не пустили її до будинку.

Позивач просила , усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом вселення її та її неповнолітнього сина ОСОБА_6 до будинку та передати їй ключі від будинку.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено .

Не погоджуючись з рішенням суду , позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати , ухвалити нове рішення про задоволення позову. В апеляційній скарзі посилалася на те , що судом неповно з»ясовані обставини ,що мають значення для справи , суд не врахував ,що позивач є власником частини спірного будинку , що разом із нею проживав неповнолітній син ,а відтак висновок суду про відмову у позові є помилковим.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як видно із матеріалів справи , позивач та відповідачі є власниками 1/4 частини будинку кожний за адресою ; АДРЕСА_1 ( а.с. 8) .

Згідно довідки виконкому Новопетрівської сільради Вишгородського району Київської області від 09 лютого 2011 року № 29 у будинку зареєстровано 8 осіб , в тому числі ОСОБА_2 - із 11 жовтня 2003 року , ОСОБА_6 - із 06 серпня 2009 року ( а.с. 79) . Відповідачі також зареєстровані у спірному будинку.

Поділ будинку в натурі між співвласниками не проводився.

Позивач у своєму позові зазначала ,що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні будинком.

Разом з тим, як видно із постанови Начальника Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 24 вересня 2012 року , починаючи із 2008 року по 11 вересня 2012 року ОСОБА_2 проживала у гр. ОСОБА_7 , з яким перебувала у цивільному шлюбі ( а.с. 47) .

Крім того , як видно із акту , складеного 19 травня 2015 року депутатом Новопетрівської сільради Козир Г.К., відповідач у справі ОСОБА_4 не проживав у будинку із 2007 року по листопад 2014 року , ОСОБА_2 не проживала у будинку із 2007 року по 2012 рік і з квітня 2013 року по теперішній час ( а.с. 48, 49) .

Належних доказів , відповідно до ст. 60 ЦПК України , про те , що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні житловим будинком позивач ОСОБА_2 не надала ні суду першої інстанції,ні суду апеляційної інстанції.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого май на будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 48 Закону України "Про власність").

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції , відмовляючи у задоволенні позову , вірно виходив із того, що позивач не надала жодних доказів щодо порушення її права , чинення їй перешкод у користуванні житловим будинком . Доводи апеляційної скарги , що у неї конфлікт із братами , і що вони не допускають її до житла , є безпідставними , не підтверджені жодним доказом . Довідка Новопетрівського сільського центру соціальних служб для сім»ї , дітей та молоді ,яка додана до апеляційної скарги ОСОБА_2, стосується конфлікту між сторонами , який тривав у них із 2007 по 2009 рік , коли сторони не були ще співвласниками будинку , і не є доказом того,що конфлікт триває наразі , а відтак не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції ( а.с. 115).

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України ,колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315,317, 319 ЦПК України колегія суддів ,-

У х в а л и л а ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 червня 2015 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Головуючий

Судді