Справа № 505/935/15-ц
Провадження по справі № 2/505/623/2015 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2015 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Фабіжевського С.А.

при секретарі Бондаренко Н.І.

за участю:

представників позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за договором позики,-

в с т а н о в и в:

Позивачка наполягала на стягненні з відповідачки 1000 доларів США ( або 21396 грн. 47 коп.) за договором позики та судових витрат по сплаті держмита, тощо. Представники її у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі.

Представник відповідачки позов не визнав з тих підстав, що ніяких боргових зобовязань перед позивачкою його доручниця не має.

Свідок ОСОБА_6 стверджував, що після смерті його матері ОСОБА_7 тільки він прийняв спадщину, оскільки він продав належний їй будинок третій особі за 10000 доларів США. Але, у нього була ще сестра (рідна донька померлої ОСОБА_7А.), ОСОБА_8, яка померла раніше матері, у червні 2012 році і яка мала двох доньок (що відмовилися від спадщини на його користь) від різних шлюбів сторін по справі, він вирішив частку грошей, що отримав від продажу спадщини віддати сторонам у рівних частках, а саме: всього 4000 доларів США, по 2000 доларів США кожній із сторін. На виконання цього він передав відповідачці по справі за попередньою усною домовленістю з позивачкою по справі 4000 доларів США (позивачка на той час перебувала за кордоном). Про це відповідачка написала йому розписку власноруч від 12 грудня 2012 року, обіцяючи негайно поштовим переказом надіслати на адресу позивачки її долю 2000 доларів США. При цьому зазначив, що ніяким окремим документом позивачка не надавала йому повноважень стосовно розпорядження своєю долею коштів. Це була усна домовленість. У подальшому йому стало відомо (зі слів відповідачки), що відповідачка відправила позивачці тільки 1000 доларів США , а інше не бажає повертати, вказуючи, що вона ховала їх з позивачкою матір і несла всі витрати на здійснення поховання та всіх звичаїв, що з цим повязані.

Свідок ОСОБА_9 надала суду пояснення, які аналогічні поясненнями свідка ОСОБА_6

Вислухавши сторін, свідків, суд дійшов до висновку про відмову позивачці у її позові з наступних підстав.

Встановлено, що прийнявши після смерті своєї матері ОСОБА_7 її рідний син, ОСОБА_6 продавши спадковий будинок за 10000 доларів США, вирішив частку отриманих від цього коштів віддати сторонам по справі, своїм племінницям, як спадкоємцям за законом по праву представлення (ст.. 1266 ЦК України) сторони по справі, враховуючи, що вони відмовилися від свого права на спадщину на його користь. З цією метою, він (попередньою усною домовленістю з позивачкою, яка на час передачі коштів перебувала за кордоном) передав відповідачці 4000 доларів США за їх долю у спадковому майні, тобто, по 2000 доларів США кожній. Про що, відповідачка власноруч написала йому розписку 12 грудня 2012 року.

Дані обставини стверджувалися представником відповідачки, підтвердженні розпискою від 12 грудня 2012 року. Але при цьому, текст розписки не містить в собі відомостей про зобовязання відповідачки повернути частину коштів (2000 доларів США) позивачці, як стверджував свідок ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (чому в цій частині суд не може прийняти до уваги їх свідчення).

Ст. 1049 ЦК України, на яку посилається позивачка, як на підставу своїх позовних вимог, тобто зобовязати повернути відповідачку (стягнути з відповідачки) 1000 доларів США за договором позики не може прийняти судом до уваги, бо такого типу правочин потребує обовязково письмової форми укладання, чого було не дотримано (1047 ЦК України). Це порушує також вимоги ст.. 203 п.4 ЦК України та свідчить про відсутність волевиявлення відповідачки віддати кошти.

Відсутність письмової форми угоди позики робить такий правочин недійсним. (ст.. 215 ч.1, 208 п.1 п.п.3 ЦК України) а, тому не може бути підставою у розглянутому випадку для задоволення позову, враховуючи до того ж і положення ст.. 60 ЦК України.

Керуючись ст..ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_4 у її позові до ОСОБА_5 про стягнення 1000 доларів США (або 21396 грн. 47 коп.) до договором позики - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я -