АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Махлай Л.Д., Ратнікової В.М.

при секретарях Кутц А.В., Івановій А.А., Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, про виділ в натурі частки житлового будинку та встановлення меж земельної ділянки, які перебувають у спільній частковій власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 2-4955/11
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9462/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Декаленко В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому, з уточненнями, просив виділити в натурі належні йому на праві спільної часткової власності 56/100 частин житлового будинку загальною площею 103,7 кв.м. по АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, виділити відповідачу належні їй на праві спільної часткової власності 44/100 частин того самого житлового будинку загальною площею 112,1 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами відповідно до варіанту № 2 висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року, виділити йому в натурі земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 306,6 кв.м. згідно варіанту №3 висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року, вирішити питання про доцільність встановлення на користь відповідачки постійного сервітуту на земельні ділянки визначені експертами відповідно до варіанту № 3 Висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року та припинити право спільної часткової власності.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що обидва співвласника тривалий час використовують відповідні частки житлового будинку, які є відокремленими.

Прибудову будинку, яка в технічному паспорті БТІ зазначена як «Квартира № 4» площею 103,7 кв.м., він побудував для своєї сім'ї зі згоди батька за власні кошти у 1995-2010 роках.

Через постійні побутові конфлікти між членами сімей обох співвласників щодо використання надвірних споруд та земельної ділянки, спільне управління майном стало неможливим та недоцільним, що змусило його у жовтні 2011 року звернутися до відповідача, як співвласниці домоволодіння з пропозицією врегулювати спір в позасудовому порядку шляхом укладення та нотаріального посвідчення угоди про припинення спільної часткової власності на домоволодіння та визначення конкретного користування ділянкою та спорудами. Оскільки відповідач відмовилася навіть розглядати подібну пропозицію, він, як співвласник, має право на виділ у натурі частки із спільного майна в судовому порядку, у зв'язку з тим, що у кожного із співвласників є свій вхід до будинку, окремо функціонують інженерні мережі, обидва співвласники мають окремі рахунки на постачання житлово-комунальних послуг.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року позов задоволено частково. Виділено в натурі ОСОБА_2 належні йому на праві спільної часткової власності 56/100 частин житлового будинку, загальною площею 103,7 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1, з господарськими будівлями та спорудами згідно Варіанту № 2 Висновку додаткової комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року за№ 3824/13-43/5983/5984/14-43, а саме: 4-1, коридор площею 5,3 кв.м.; 4-2, санвузол площею 5,8 кв.м.; 4-3 житлову кімнату площею 22,3 кв.м., 4-4 кухню площею 17,8 кв.м., 4-5 коридор площею 6,6 кв.м.; 4-6 житлову кімнату площею 11,6 кв.м.; 4-7 житлову кімната площею 15,1 кв.м.; 4-8 кладову площею 19,2 кв.м. Гараж під літерою «Г»; убиральню під літерою «В»; сарай під літерою «Д»; споруди огорожі «№1-4» (56/100 частин). Виділено в натурі ОСОБА_2 земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 306,60 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, згідно Варіанту 3 Висновку додаткової комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року за № 3824/13-43/5983/5984/14-43, яка знаходиться в таких межах: від точки «2», по тильній межі земельної ділянки на відстані 0,93 м у точку «16»; від точки «16», по тильній межі земельної ділянки на відстані 12,78 м у точку «17»; від точки «17», по правій межі земельної ділянки на відстані 29,27 м у точку «18»; від точки «18», по передій межі земельної ділянки на відстані 11,45 м у точку «14»; від точки «14», перпендикулярно передній межі земельної ділянки на відстані 2,82 м у точку «13»; від точки «13», паралельно передній межі земельної ділянки на відстані 7,34 м у точку «12»; від точки «12», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 2,86 м у точку «11»; від точки «11», по лінії розподілу земельної ділянки в житловому будинку на відстані 0,42 м. точку «10»; від точки «10», по лінії розподілу земельної ділянки в житловому будинку на відстані 8,11 м у точку «9»; від точки «9», по лінії розподілу земельної ділянки в житловому будинку на відстані 5,24 м у точку «8»; від точки «8», по лінії розподілу земельної ділянки в житловому будинку на відстані 6,35 м у точку «7»; від точки «7», по лінії розподілу земельної ділянки в житловому будинку на відстані 3,64 м у точку «6»; від точки «6», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 1,00 м у точку «5»; від точки «5», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 4,92 м у точку «4»; від точки «4», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 2,12 м у точку «З»; від точки «З», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 7,49 м у точку «2». Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок, господарські споруди та земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Встановлено постійний земельний сервітут (право проходу та право доступу) в інтересах ОСОБА_1 на частину сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 12,17 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, для проведення робіт з ремонту стін та даху її житлового будинку, у таких межах: від точки «2», по тильній межі земельної ділянки на відстані 0,93 м у точку «16»; від точки «16», перпендикулярно тильній межі земельної ділянки на відстані 8,07 м в точку «19»; від точки «19», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 1,74 м в точку «20»; від точки «20», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 4,30 м в точку «6»; від точки «6», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 1,00 м в точку «5»; від точки «5», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 4,92 м в точку «4»; від точки «4», перпендикулярно лівій межі земельної ділянки на відстані 2,12 м в точку «З»; від точки «З», паралельно лівій межі земельної ділянки на відстані 7,49 м в точку «2». Встановлено постійний земельний сервітут (право проходу та право доступу) в інтересах ОСОБА_1 на частину сусідньої земельної ділянки ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2) площею 21,70 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 для проведення робіт з ремонту стін та даху її житлового будинку, у таких межах: від точки «8», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 2,79 м в точку «29»; від точки «29», перпендикулярно правій межі земельної ділянки на відстані 2,50 м в точку «28»; від точки «28», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 1,80 м в точку «27»; від точки «27», перпендикулярно правій межі земельної ділянки на відстані 3,73 м в точку «26»; від точки «26», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 6,76 м в точку «25»; від точки «25», під кутом 37 на відстані 0,51 м в точку «24»; від точки «24», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 4,59 м в точку «23»; від точки «23», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 0,83 м в точку «22»; від точки «22», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 0,32 м в точку «21»; від точки «21», паралельно передній межі земельної ділянки на відстані 0,35 м в точку «12»; від точки «12», перпендикулярно передній межі земельної ділянки на відстані 2,86 м в точку «11»; від точки «11», перпендикулярно правій межі земельної ділянки на відстані 0,42 м в точку «10»; від точки «10», паралельно правій межі земельної ділянки на відстані 8,11 м в точку «9»; від точки «9», перпендикулярно правій межі земельної ділянки на відстані 5,24 м в точку «8». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачене державне мито в розмірі 1700 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, витрати на проведення експертизи в розмірі 5 385 гривень 60 копійок. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 05 червня 2015 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт посилалася на те, що суд першої інстанції, необґрунтовано поклав за основу в рішенні висновок додаткової комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року, оскільки він, в супереч закону, суперечить попередньому експертному дослідженню.

Крім того, прийняті судом варіанти поділу будинку і земельної ділянки порушують її право на володіння, користування і розпорядження її власністю, оскільки усі вони протиправно позбавляють апелянта права власності на гараж під літ. «Г», який, як і інші надвірні споруди та будівлі, на підставі договору довічного утримання, належать їй на праві приватної власності.

Апелянт, посилаючись на п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вважає, що позовна вимога про виділ 56/100 вказаної земельної ділянки позивачу не може бути задоволена, оскільки це призведе до нераціонального використання земельної ділянки, обмеження законних прав та завдасть істотної шкоди інтересам іншому співвласнику домоволодіння.

Також висновок експерта, в зображенні опису варіантів поділу, не містить надвірних будівель і споруд, а тільки будинок. Не містить визначення вартості відступу від ідеальних часток співвласників земельної ділянки у грошовому виразі, оскільки при проведенні поділу за варіантом, що не відповідає ідеальним часткам, слід стягувати відповідну компенсацію.

Крім того, експертами враховувалася земельна ділянка, що становить 0,633 га, що більше ніж за державним актом (0,600 га), правовстановлюючих документів на земельну ділянку саме 0,633 га співвласники не мають, а відтак не може бути поділене те, що їм не належить.

Також апелянт посилається на грубе порушення норм процесуального права судом, а саме порушено її право на участь у судовому засіданні та отримання копії рішення суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представники, ОСОБА_3 заперечували проти апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна у судове засідання не з'явився, неодноразово були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Реєстраційного посвідчення № 21706 від 21 лютого 1974 року, домоволодіння АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_6 на праві особистої власності на підставі договору на право забудови (том 1, а.с.46).

04.12.1998 року ОСОБА_6 на підставі договору дарування подарував ОСОБА_1 52/100 частин жилого будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В конкретне користування обдарованої перейшло 52/100 частин жилого будинку, що складається: 1-4 коридор, площею 4,0 кв.м, 1-6 жила кімната - 23,4 кв.м., 1-1 веранда площею - 10,7 кв.м., 1-7 санвузол площею - 2,9 кв.м., 1-3 кухня - 6,1 кв.м., 1-2 коридор площею - 6,7 кв.м., 1/3.1 - тамбур, погріб, вхід в погріб, сарай під літ. «Б», вбиральня під літ. «В», 1/4 та спорудження (т. 1, а.с. 44).

Відповідно до Розпорядження Голови районної державної адміністрації за № 65 від 08.11.2001 року надано дозвіл ОСОБА_6 на здачу в експлуатацію прибудованих приміщень першого та другого поверху та спорудженого в садибі сараю літ. «Д» домоволодінні АДРЕСА_1. Вказано, що будинок складається з 4-х квартир, 7-ми жилих кімнат площею 104,2 кв.м., загальною площею 227,6 кв.м., належить на праві особистої власності гр. ОСОБА_6 на підставі договору про право забудови (т.1 а.с.45)

ІзСвідоцтва про право власності серії НОМЕР_3, виданого 19.07.2004 року Головним управлінням житлового забезпечення КМДА (т. 1, а.с.90), вбачається, що жилий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 - 27/100 частин будинку на праві приватної власності.

ІзСвідоцтва про право власності серії НОМЕР_4, виданого 19.07.2004 року Головним управлінням житлового забезпечення КМДА (том 1, а.с.89), вбачається, що вказаний жилий будинок належить ОСОБА_6 - 73/100 частин будинку на праві приватної власності.

Зазначене вище також підтверджується Довідкою-характеристикою, виданою 26.09.2007року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності (том 1, а.с.71).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, між обома співвласниками не було проведено розподілу в натурі приміщень будинку, тому домоволодіння до березня 2009 року перебувало у спільній частковій власності ОСОБА_6 і ОСОБА_1 відповідно дог узгодженого між ними порядку користування приміщеннями спірного домоволодіння, згідно з яким

у користуванні ОСОБА_6 знаходилися 18 (вісімнадцять) індивідуально визначених приміщень житлового будинку, а також наступні господарські споруди: гараж (під літерою «Г») та Сарай (під літерою «Д»), про що він власноручно стверджував у своїй заяві від 15.01.2007 року, яка міститься в матеріалах Інвентаризаційної справи № НОМЕР_1 м. Києва (том 2, а.с.126);

у користуванні ОСОБА_1, як власниці 27/100 домоволодіння, знаходилися 6 (шість) індивідуально визначених приміщень житлового будинку, а також наступні господарські споруди: погріб, вхід у погріб, сарай (під літерою «Б»), вбиральня (під літерою «В»), про що вона власноручно стверджувала у своїй заяві від 15.01.2007 року, яка міститься в матеріалах Інвентаризаційної справи № НОМЕР_1 м. Києва (том 2, а.с.127).

27 квітня 2007 року ОСОБА_6 звернувся до Київського міського бюро технічної інвентаризації із заявою про намір укласти із відповідачем ОСОБА_1 договір довічного утримання. В заяві, заявник вказав чіткий перелік приміщень житлового будинку та надвірних споруд, які він бажав включити в розрахунок частки майна для укладення такої угоди. На підставі даної заяви Київським міським бюро технічної інвентаризації проведено розрахунок частки домоволодіння, яку ОСОБА_6 виявив бажання передати у власність своїй дочці за договором довічного утримання, та видано йому 26.09.2007 року відповідну Довідку-характеристику № 1279192.

В Довідці-характеристиці було зазначено, що за заявою власника відчужується: 1-5/ жила кімната площею 10, 3 кв.м.; 2-2/ санвузол площею 1,46 кв.м.; 2-І/ коридор площею 5,8 кв.м.; 2-ІІ/ тамбур площею 4,1 кв.м.; 2-3/ жила кімната площею 10,0 кв.м.; 3-ІІІ/ тамбур площею 3,8 кв.м.; 3-1/ коридор площею 2,0 кв.м.; 3-2/ санвузол площею 1,9 кв.м.; 3-3/ кухня площею 15,2 кв.м.; 3-4/ жила кімната площею 11,5 кв.м.; літера «б»/ прибудова до сараю площею 5,2 кв.м.; літера «Д»/ сарай площею 1,6 кв.м., а також 2/3 частини споруд під № 1 вартістю 43478, 00 грн. На підставі розрахунку площ та вартостей саме цих об'єктів, у Довідці-характеристиці зазначено, що сумарно вони становлять 17/100 частин домоволодіння (т. 1, а.с.71).

23.11.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, з якого вбачається, що сторони безпосередньо зазначили, що у власність ОСОБА_1 переходить частка 17/100 житлового будинку, розрахованої Київським міським бюро технічної інвентаризації 26.09.2007 року згідно Довідки-характеристики № 1279192 (т.1, а.с. 31).

З довідки-характеристики Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 26.02.2009 року за № 1393724 (т.1 а.с. 139) вбачається, що ОСОБА_6 належить 56/100 частки будинку на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлозабезпечення від 19.07.2004 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 12.07.2004 року за № 1264-С/ЖБ, ОСОБА_1 належить 27/100 частин будинку підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлозабезпечення від 19.07.2004 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 12.07.2004 року за № 1264-С/ЖБ та 17/100 частин на підставі Договору довічного утримання, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 14 від 32.11.2007 року, номер №2-3774.

На підставі вказаних правовстановлюючих документів Головним управлінням земельних ресурсів КМДА видано відповідачці ОСОБА_1 Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серія НОМЕР_6, кадастровий номер НОМЕР_5 у якому було офіційно закріплено її право власності на 44/100 частини земельної ділянки під домоволодінням № 82 (т. 1 а.с. 36).

Як встановлено судом першої інстанції, в січні 2009 року ОСОБА_6 маючи намір подарувати своєму сину - позивачу ОСОБА_2 все своє нерухоме майно - свою частку 56/100 частин домоволодіння, яким він володів на той час в домоволодінні звернувся з заявою до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за Довідкою-характеристикою для здійснення відчуження майна. Про це ж він власноручно стверджував у своїй заяві, яка міститься на сторінці 96 Інвентаризаційної справи № НОМЕР_1 м. Києва (т. 2, а.с. 129).

В цій заяві заявник вказав перелік усіх приміщень житлового будинку та надвірних споруд, які у нього залишалися на ту пору у власності та користуванні, а саме: житлову прибудову А1 (у складі приміщень -1-1 коридор площею - 5,3 кв.м., 1-2 с/вузол площею 5,8 кв.м., і 1-3 житлова площею 22,3 кв.м., 1-4 кухня площею 17,8 кв.м., ІІ-5 коридор площею 6,6 кв.м., ІІ-6 житлова площею 11,6 кв.м., ІІ-7 житлова 15,1 кв.м., ІІ-8 кладова площею 19,2 кв.м.), а також: гараж «Г» площею 22,7 кв.м., та сарай «Д» площею 3,2 кв.м., 1/4 споруджень.

На підставі даної заяви Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 26.02.2009 року видало ОСОБА_6 Довідку-характеристику №1393724 (т. 1, а.с.139).

16.03.2009 року ОСОБА_6, отримав нотаріально посвідчену згоду своєї дружини ОСОБА_8 - матері позивача (т.1 а.с. 143), на дарування ОСОБА_6, придбаних ними, в період перебування у зареєстрованому шлюбі, 56/100 частин житлового будинку, їх сину ОСОБА_2

Згідно з договором дарування частини житлового будинку від 16.03.2009 року (т. 1 а.с.6) ОСОБА_6, подарував ОСОБА_2, 56/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Згідно з договором дарування частини земельної ділянки від 16.03.2009 року (т.1 а.с. 5) ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2, 56/100 частин земельної ділянки від площі 0,0600 гектарів, кадастровий № НОМЕР_2, розташованої в АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

На момент звернення до суду з позовом, позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності належать вказане домоволодіння та земельна ділянка, з розрахунком часток позивачу належить 56/100, а відповідачу 44/100.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, беручи до уваги висновки експертних досліджень та пояснення експертів, прийшов до висновку, що варіант поділу земельної ділянки № 3 є самим оптимальним для майбутнього обслуговування сторонами їхніх частин будинку, з урахуванням того, що позивач погодився на часткове зменшення своєї частки земельної ділянки.

Також судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції щодо встановлення безстрокового сервітуту на користь відповідача на певні ділянки землі, які переходять у власність позивача, згідно рекомендацій експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Колегія суддів погоджується с висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам, рішення суду першої інстанції відповідає повністю, оскільки суд першої інстанції забезпечив повне і всебічне з'ясування обставин справи, дослідив усі докази, вимоги та заперечення сторін та прийшов до обґрунтованого висновку, виходячи із принципів законності, верховенства права, рівності усіх учасників перед законом та справедливості.

Колегія суддів не погоджується і відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано поклав за основу в своєму рішенні висновок додаткової комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року, оскільки він суперечить закону та попередньому експертному дослідженню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 147 ЦПК України, експертиза проводиться в суді або поза судом, якщо це потрібно у зв'язку з характером досліджень або якщо об'єкт досліджень неможливо доставити до суду.

Положеннями ст.150 ЦПК України встановлено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Керуючись вказаними правовими нормами, суд першої інстанції ухвалою від 03 квітня 2013 року призначив повторну судову будівельно-технічну експертизу. Та оскільки в ухвалі Подільського районного суду м. Києва від 03.04.2013р. поставлені інші питання ніж ті, які були поставлені на вирішення первинної експертизи, проведення експертизи доручено комісії експертів та враховуючи положення пунктів 1.2.10, 4.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертних досліджень експертиза була виконана, як додаткова комісійна.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України, висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції надав вірну оцінку висновку додаткової комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 30.05.2014 року та правомірно взяв його за основу при ухваленні рішення.

Відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь яких даних, які б підтверджували твердження апелянта про незаконність взяття до уваги вказаного висновку експерта судом матеріали справи не містять та апелянтом не надано, а тому вказані доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними.

З цих же підстав колегія суддів не бере до уваги інші доводи апеляційної скарги щодо необ'єктивності висновку експерта, у зв'язку із відсутністю в зображенні опису варіантів поділу надвірних будівель і споруд, оскільки висновок надає відповіді виключно на поставлені питання судом, що і було зроблено експертами.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновок не містить визначення вартості відступу від ідеальних часток співвласників, яка підлягає компенсації, на правильність висновків суду не впливає, оскільки в результаті виділяння позивачу належних йому частини будинку та земельної ділянки, саме частка відповідача в земельній ділянці збільшилася на 47,88 кв.м. і позивач погодився на такий варіант без вимоги компенсації.

Не відповідають дійсним обставинам справи і доводи апеляційної скарги про те, що рішенням суду першої інстанції протиправно позбавлено відповідача належного їй на праві власності гаража під літ. «Г», який, як і інші надвірні споруди та будівлі, на підставі договору довічного утримання, належать їй на праві приватної власності, виходячи з наступного.

Так, колегією суддів встановлено, що 23.11.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, з якого вбачається, що сторони безпосередньо зазначили, що у власність ОСОБА_1 переходить частка 17/100 житлового будинку, розрахованої Київським міським бюро технічної інвентаризації 26.09.2007 року згідно Довідки-характеристики № 1279192 (т.1, а.с. 31).

В даній Довідці-характеристиці зазначено, що за заявою власника відчужується: 1-5/ жила кімната площею 10, 3 кв.м.; 2-2/ санвузол площею 1,46 кв.м.; 2-І/ коридор площею 5,8 кв.м.; 2-ІІ/ тамбур площею 4,1 кв.м.; 2-3/ жила кімната площею 10,0 кв.м.; 3-ІІІ/ тамбур площею 3,8 кв.м.; 3-1/ коридор площею 2,0 кв.м.; 3-2/ санвузол площею 1,9 кв.м.; 3-3/ кухня площею 15,2 кв.м.; 3-4/ жила кімната площею 11,5 кв.м.; літера «б»/ прибудова до сараю площею 5,2 кв.м.; літера «Д»/ сарай площею 1,6 кв.м., а також 2/3 частини споруд під № 1 вартістю 43478, 00 грн. На підставі розрахунку площ та вартостей саме цих об'єктів, у Довідці-характеристиці зазначено, що сумарно вони становлять 17/100 частин домоволодіння (т. 1, а.с.71).

Натомість, в січні 2009 року ОСОБА_6 звернувся з заявою до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна за Довідкою-характеристикою для здійснення відчуження майна. Про це ж він власноручно стверджував у своїй заяві, яка міститься на сторінці 96 Інвентаризаційної справи № НОМЕР_1 м. Києва (т. 2, а.с. 129).

В цій заяві заявник вказав перелік усіх приміщень житлового будинку та надвірних споруд, які у нього залишалися на ту пору у власності та користуванні, а саме: житлову прибудову А1 (у складі приміщень -1-1 коридор площею - 5,3 кв.м., 1-2 с/вузол площею 5,8 кв.м., і 1-3 житлова площею 22,3 кв.м., 1-4 кухня площею 17,8 кв.м., ІІ-5 коридор площею 6,6 кв.м., ІІ-6 житлова площею 11,6 кв.м., ІІ-7 житлова 15,1 кв.м., ІІ-8 кладова площею 19,2 кв.м.), а також: гараж «Г» площею 22,7 кв.м., та сарай «Д» площею 3,2 кв.м., 1/4 споруджень.

На підставі даної заяви Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 26.02.2009 року видало ОСОБА_6 Довідку-характеристику №1393724 (т. 1, а.с.139).

16.03.2009 року ОСОБА_6, отримав нотаріально посвідчену згоду своєї дружини ОСОБА_8 (т.1 а.с. 143), згідно з якорю вона надала згоду на дарування її чоловіком ОСОБА_6, придбаних ними, в період перебування у зареєстрованому шлюбі, 56/100 частин житлового будинку, їх сину ОСОБА_2

З договору дарування частини житлового будинку від 16.03.2009 року (т. 1 а.с.6) вбачається, що ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2 56/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що гараж під літ «Г» належить апелянту на праві приватної власності, колегія суддів розцінює, як намагання апелянта ввести суд в оману та відхиляє їх.

Не заслуговують уваги і доводи апеляційної скарги про те, що експертами враховувалася земельна ділянка, що становить 0,633 га, що більше ніж за державним актом (0,600 га), правовстановлюючих документів на земельну ділянку саме 0,633 га співвласники не мають, а відтак не може бути поділене те, що їм не належить, виходячи з наступного.

Так, згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ст.ст. 356, 358, 364 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Як правильно встановлено в суді першої інстанції та перевірено в апеляційному суді, рішенням суду було виділено позивачу майно, яке належить йому на праві власності. Даний факт у колегії суддів сумнівів не викликає.

Щодо неточності даних щодо площі земельної ділянки в правовстановлюючих документах (0,06 га) та в дослідницькій частині експертизи (0,063 га), судом першої інстанції правильно зазначалося наступне.

Згідно Державних актів на право приватної власності на землю, загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 становить 0,06 га. Згідно даних Технічного звіту по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, виготовленого Департаментом земельних ресурсів КМДА, площа земельної ділянки становить 0,0633 га.

З урахуванням наявних просторових орієнтирів, експертний Висновок базується на більш точних даних вказаного Технічного звіту, беручи до уваги та в розрахунок часток площу спірної ділянки 0,0633 га.

Щодо порушення прав відповідача на участь у судовому засіданні та отримання копії рішення суду, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідач ОСОБА_1 дійсно зверталася до суду з заявою про відкладення розгляду справи. На підтвердження поважності неявки до суду, відповідач надала суду консультаційне заключення лікаря ОСОБА_10 з клініки ТОВ «Наш доктор». (том 4, а.с. 3).

Разом з тим, згідно відповіді на запит суду з ТОВ «Наш доктор» лікар на ім'я ОСОБА_10 ніколи не працював у ТОВ «Наш доктор», а громадянка ОСОБА_1 ніколи не зверталася за допомогою до медичного центру ТОВ «Наш доктор» (том 4, а.с. 26).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції правомірно визнав неявку, належним чином повідомленого відповідача та її представника, в судове засідання не поважною та у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України правильно розглянув справу у їх відсутності.

Не відповідають дійсним обставинам справи і доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не було надіслано їй копії рішення від 25 травня 2015 року.

Так, в матеріалах справи міститься супровідний лист від 26.05.2015 року про направлення ОСОБА_1 належним чином завіреної копії вказаного рішення (том 4, а.с. 57) та зворотне повідомлення, згідно якого вона отримала вказаний лист особисто 28.05.2015р. (том 4, а.с.62).

Інших доводів щодо спростування висновків суду, що впливають на його законність та обґрунтованість апеляційна скарга не містить..

Враховуючи викладене, рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді