АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2957/15 Справа № 205/8739/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Черненкової Л.А., Петешенкової М.А., при секретареві Яловій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 24 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а :

17.10.2014р. ОСОБА_3 звернулась до ОСОБА_4 з позовом про розірвання їх зареєстрованого 26.03.2005р. шлюбу, посилаючись на ускладнення останніми роками їх подружнього життя, сварки, конфлікти, що призвали до втрати взаємної любові та турботи.

Заочним рішенням Ленінського райсуду м.Дніпропетровськ від 24.12.2014р. позовні вимоги задоволено та ухвалено розірвати шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за такими підставами.

Згідно свідоцтва про шлюб 26.03.2005р. зареєстровано шлюб сторін (а.с.27). У їх шлюбі 8.06.2005р. народилось двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.11.12).

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу подружжя, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили один до одного почуття взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги та не мають намірів підтримувати шлюбні відносини.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає дійсним обставинам справи. Так, рішення судом ухвалено у заочному порядку, без участі обох сторін та за відсутності будь-яких відомостей про позицію ОСОБА_4 як відносно позову, так і відносно шлюбних відносин. А тому посилання на суду першої інстанції на те, що і ОСОБА_3, і ОСОБА_4 втратили один до одного почуття взаємної поваги, любові, дружби, взаємодопомоги та не мають намірів підтримувати шлюбні відносини є надуманими та не підтвердженими матеріалами справи.

Навпаки, у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 зазначив, що взагалі не втратив до дружини вказаних почуттів, любить як її, так і двох їхніх дітей, продовжує спілкуватись з ними та сподіватись як на зміну ставлення до себе дружини, так і на поновлення шлюбних відносин, припинених у червні 2014 року з її ініціативи. ОСОБА_3, наполягаючи на розірванні шлюбу, вказала, що їх відносини з чоловіком припинились у червні 2014 року після скандалу та її невдоволення тим, як чоловік матеріально утримує родину. Наразі у неї стосунки з іншим, а тому не бажає поновлення шлюбних відносин з чоловіком. ОСОБА_4, у свою чергу, наполягав на збереженні сім'ї в їх інтересах з дружиною та в інтересах дітей, зазначав про свою роботу над матеріальним покращенням сім'ї, не докоряв дружині відносинами з іншим чоловіком та вважав ці відносини несерйозними та швидкоплинними у порівнянні з їх тривалими сімейними відносинами.

Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Зареєстрований шлюб передбачений законодавцем для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя та їх дітей. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу у жовтні 2014 року, тобто, приблизно через три місяці після припинення шлюбних відносин. Зазначена нею причина невдоволення матеріальним утриманням родини з боку чоловіка не може вважатись достатньою для розірвання шлюбу, оскільки сімейні відносини за ч.2 ст.3, ч.1 ст.21, ч.4 ст.55 СК України передбачають взаємні права та обовязки як чоловіка, так і дружини, зокрема, і їх спільний обовязок дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Доказів тому, що ОСОБА_4 взагалі ухиляється від виконання вказаного обовязку матеріали справи не містять. Колегією суддів не встановлено і того, що подальше спільне життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Враховуючи зазначені обставини, а також довготривалість шлюбних відносин сторін та нетривалість припинення їх шлюбних відносин, фактичні взаємини подружжя, наявність у них двох малолітніх дітей, виховання яких має здійснюватись у повній сім'ї, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення ленінського районного суду м.Дніпропетровськ від 24 грудня 2014 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді : Пономарь З.М.

ОСОБА_7

ОСОБА_8