Справа № 364/179/15 Головуючий у І інстанції Ткаченко О.В.
Провадження № 22-ц/780/4391/15 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 26 17.08.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Антоненко В.І.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Володарського районного суду Київської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

Встановила :

10 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій вказував, що сторони 15 лютого 2008 року уклали кредитний договір № 77.1/АК-00466.08.2, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 27 948,02 доларів США. Відповідач зобов'язалась повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, а також інші платежі в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Станом на 02 лютого 2015 року, у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2 має заборгованість в сумі 16571,62 дол. США (по тілу кредиту та відсотках) та 2 294 423,21 грн. (пеня та 3% річних).

Позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечувала.

Рішенням Володарського районного суду від 11 червня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором № 77.1/АК-00466.08.2 від 15.02.2008 року :

сума заборгованості по кредиту та процентам-350 655,47 грн .

пені за несвоєчасне погашення- 1 250 543 ,76 грн. , а всього - 1 601 199, 23 грн. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ПАТ «РОДОВІД БАНК» просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилався на те, що суд, вирішуючи спір про стягнення з відповідачки заборгованості в частині заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, не звернув увагу на те, що кредит було отримано в іноземній валюті - дол..США, а тому безпідставно стягнув борг в національній валюті. Крім того, суд безпідставно залишив без задоволення позовні вимоги в частині стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Зокрема, вказувала на те, що суд не зазначив, в якій сумі стягнуто заборгованість по кредиту, а в якій - по відсотках; при стягненні пені не застосовано строки позовної давності, а також не враховано, що розмір пені, який просив стягнути позивач значно перевищує суму основного боргу та є неспівмірним.

Апеляційні скарги підлягають до задоволення частково з таких підстав.

По справі встановлено, що сторони 15 лютого 2008 року уклали кредитний договір № 77.1/АК-00466.08.2, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 27 948,02 доларів США, з ставкою в розмірі 12,50 відсотків річних, зі строком повернення не пізніше 15 лютого 2015 року.

Згідно п.3.1,3.3. Договору позичальник зобов»язується, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяці до 10 числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 332,71 дол.США; сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитом щомісячно до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітом, а також 15 лютого 2015 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом.

Пунктом 3.9 передбачено, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник сплачує банку за кожен день прострочки пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості.

Згідно п.3.8 Договору позичальник зобов»язаний погашати заборгованість за цим договором у такій послідовності : погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом, погашення заборгованості за кредитом, погашення заборгованості за пенею, а також штрафами, передбаченими договором, погашення строкової заборгованості за нарахованими процентами, погашення строкової заборгованості за кредитами.

08 жовтня 2008 року між сторонами укладено Додаткову угоду до кредитного договору № 77.1/АК-00466.08.2 від 15 лютого 2008 року, відповідно до якої змінено процентну ставку в розмірі 16% річних. Усі інші пункти кредитного договору залишено без змін.

За умовами договору відповідачка зобов'язалась повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, а також інші платежі в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у відповідачки станом на 02 лютого 2015 року виникла заборгованість, яка складалася з :

-суми поточної заборгованості за кредитом-333,09 дол.США;

-суми простроченої заборгованості за кредитом-11932,92 дол.США;

-суми заборгованості за відсотками-177,32 дол.США;

-суми простроченої заборгованості за відсотками-4137,29 дол.США

-загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості-2282688,57 грн.

-суми 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості-11734,64 грн. ( а.с. 21-24).

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 9 абз. 1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В силу ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ст. 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Задовольняючи позовні вимоги позивача частково, суд виходив з того, що згідно з умовами кредитного договору позичальник ОСОБА_2 зобов'язувалась повернути суму кредиту і сплатити нараховані банком відсотки та інші платежі в порядку та на умовах передбачених цим договором. Станом на 02.02.2015 року позичальник ОСОБА_2 не виконує зобов'язань за вказаним кредитним договором та має заборгованість яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 11.06.2015 року в сумі 350 655,47 гривень - заборгованість по тілу кредиту та відсотках та 1 250543,76 грн. - пеня за період з 02.02.2014 року по 02.02.2015 року.

Проте, з таким висновком суду у повній мірі погодитися не можна.

Судом встановлено, що сторони 15 лютого 2008 року уклали кредитний договір № 77.1/АК-00466.08.2, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 27 948,02 доларів США, з ставкою в розмірі 12,50 відсотків річних, зі строком повернення не пізніше 15 лютого 2015 року.

08 жовтня 2008 року між сторонами укладено Додаткову угоду до кредитного договору № 77.1/АК-00466.08.2 від 15 лютого 2008 року, відповідно до якої змінено процентну ставку в розмірі 16% річних. Усі інші пункти кредитного договору залишено без змін.

Умовами договору передбачено порядок погашення кредиту, відсотків за користування грошовими коштами та здійснення інших платежів, а також відповідальність позичальника за неналежне виконання своїх зобов»язань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відповідачка допустила порушення зобов»язань щодо погашення поточної заборгованості та поверненню кредиту, відсотків за користування грошовими коштами, а тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам та пені підлягають до задоволення.

Правильним також є висновок суду про те, що пеня підлягає відшкодуванню за один рік, а саме за період 02 лютого 2014 року по 02 лютого 2015 року.

Разом з тим, суд не взяв до уваги, що позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом та відсотками у сумі 167571,62 дол.США, яка складалася з поточної заборгованості, простроченої заборгованості та заборгованості за відсотками. При цьому, процентна ставка річних на день укладання договору становила 12,50 річних, з 08 лютого 2008 року- 16% річних, ставка пені-1,6 % за кожен день прострочення, курс дол..США - 16,15 грн. за курсом НБУ.

Будь-яких обґрунтувань щодо визначення розміру заборгованості відповідачки за кредитом та відсотками в сумі 350000 грн. суд не навів та не зазначив, яка сума заборгованості виникла у відповідачки по тілу кредиту, а яка - по відсотках; не вказав суд також в рішенні, чому при визначені розміру заборгованості відповідачки, суд фактично за власною ініціативою змінив розмір позовних вимог позивача, провівши розрахунок боргу в національній валюті за курсом 21,16 грн. за дол..США. Не навів в рішенні також мотиви, щодо залишення без задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідачки 3% річних від простроченої заборгованості.

Крім того, вирішуючи спір в частині стягнення з відповідачки пені за прострочення грошових зобов»язань у сумі 1 250 543,76 грн., суд залишив поза увагою доводи відповідачки про те, що розмір пені значно перевищує розмір боргу, який підлягає стягненню на користь позивача.

З огляду на викладене, колегія вважає, що рішення суду ухвалено з

порушеннями вимогам ст..213, 214 ЦПК України, а тому не може бути

залишеним без змін та підлягає скасуванню.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду

першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як видно з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2, отримавши кредит у розмірі 27948,02 дол.США належним чином не виконувала покладені на неї зобов»язання щодо повернення кредиту та сплаті відсотків за користування грошовими коштами та допустила заборгованість, яка станом на 02 лютого 2015 року складалися із поточної заборгованості за кредитом -333,09 дол.США; суми простроченої заборгованості за кредитом-11932,92 дол.США; суми заборгованості за відсотками-177,32 дол.США; суми простроченої заборгованості за відсотками - 4137,29 дол.США, та суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, яка за період з 02.02.2014 року по 02.02.2015 року становить 1 250 543,76 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Крім того, як встановлено з розрахунку заборгованості 3% річних від суми простроченого кредиту становить 564,89 дол.США, що за курсом НБУ станом на 02.02.2015 року складає 9127,45 грн. , 3% річних від суми прострочених відсотків по кредиту становить 161,36 дол.США, що за курсом НБУ станом на 02.02.2015 року складає 2607,19 грн. ( а.с. 23 зв.-24).

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачкою не спростовано.

За таких обставин, враховуючи, що позивачка отримала кредит в іноземній валюті, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по кредиту та відсоткам у дол..США підлягає до задоволення. Дана сума заборгованості становить 16 571,62 дол.США (333,09+11923,92+177,32+4137,29).

Розмір 3% річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам становить 11 734,64 грн. (9127,45+2607,19).

Розмір пені за період з 02.02.2014 року по 02.02.2015 року становить 1 250 543,76 грн.

Таким чином, виходячи з розміру боргу за кредитом та відсоткам (16571,62 дол.США, що за курсом НБУ на 02.02.2015 року становив 267631,66 грн. ), колегія вважає, що розмір пені, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача значно перевищую розмір збитків останнього, а тому в силу ч.3 ст.551 ЦК України має бути зменшеним до 300 000 грн.

В решті позовних вимог позивача слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст..307, 309 ЦПК України, колегія

Вирішила :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Київської областівід 11 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість по кредиту та відсоткам у розмірі 16 571, 62 дол. США, пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у сумі 300 000 грн., 11 734,64 грн.- 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості, 5481,00 грн.- судових витрат.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: