У х в а л а

23 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши заяви ОСОБА_3 про перегляд ухвал Верховного Суду України від 12 грудня 2007 року та від 20 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Сезенківської сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсною заяви про вилучення земельної ділянки, визнання недійсними рішень сільської ради, визнання незаконним державного акта на право приватної власності на землю, визнання незаконним будівництва, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відновлення садиби,

в с т а н о в и в:

У вересні 2005 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила, з урахуванням уточнених вимог, визнати за нею право власності на садибу по АДРЕСА_1. Уточнивши позовні вимоги, просила визнати її заяву до Сезенківської сільської ради Баришівського району Київської області від 30 квітня 2004 року недійсною, визнати недійсними рішення Сезенківської сільської ради Баришівського району Київської області від 28 грудня 2004 року, від 24 червня 2004 року та від 30 вересня 2004 року, визнати незаконним державний акт на право приватної власності на землю від 10 серпня 2005 року, виданий на ім'я

ОСОБА_5, визнати незаконним будівництво ОСОБА_5 по

АДРЕСА_1, визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 листопада

2005 року, виданого на ім'я ОСОБА_4, відновити Сезенківською сільською радою садиби по АДРЕСА_1.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2006 року та додатковим рішенням цього ж суду від 4 квітня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 липня 2007 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 12 грудня 2007 року рішення Баришівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2006 року, додаткове рішення цього ж суду від 4 квітня 2007 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 липня 2007 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 23 квітня 2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від

10 листопада 2008 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 20 березня 2009 року у відкритті касаційного провадження у вказаній справі відмовлено.

У січні 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заяви ОСОБА_3 про перегляд ухвал Верховного Суду України від 12 грудня 2007 року та від 20 березня 2009 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ст. 1277 ЦК України.

Відповідно до вимог статті 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстав, установлених

пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про судову практику застосування статей 353-360 Цивільного процесуального кодексу України» постановлення касаційною інстанцією ухвали про скасування рішення судів нижчих інстанцій із передачею справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спору у справі й застосування норм матеріального права для вирішення спору по суті, тому відповідні ухвали не можуть бути предметом перегляду в порядку, передбаченому гл. 3 роз. 5 ЦПК, і на них не може здійснюватися посилання на підтвердження підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК.

Заявник просить переглянути ухвалу Верховного Суду України від 12 грудня 2007 року, якою спір не вирішено по суті, оскільки в указаному судовому рішенні справу направлено на новий розгляд, тому це судове рішення не може бути предметом перегляду в порядку, передбаченому гл. 3 роз. 5 ЦПК України.

За таких обставин, у допуску справи до провадження Верховного Суду України за вказаною заявою ОСОБА_6 слід відмовити.

Крім того, відповідно до роз'яснень, наданих у п. 11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування

статей 353-360 ЦПК України» з подальшими змінами та доповненнями, судам роз'яснено, недодержання умови щодо річного строку для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України є підставою для відмови у допуску справи до провадження, оскільки такий строк поновленню не підлягає.

Рішення не підлягає допуску до перегляду Верховним Судом України, якщо протягом одного року з моменту його ухвалення не виникло підстав для його перегляду, тобто не ухвалено рішення, яким судом (судами) касаційної інстанції неоднаково застосовано одні й ті самі норми матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. Крім того, рішення не підлягає допуску до провадження в разі, якщо протягом одного року було ухвалено інше рішення, але протягом цього строку не подано відповідної заяви про його перегляд.

За таких обставин у допуску справи до провадження Верховного Суду України за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 20 березня 2009 року слід відмовити у зв'язку з пропущенням річного строку, оскільки цей строк поновленню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 359, 360 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_3 до Сезенківської сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсною заяви про вилучення земельної ділянки, визнання недійсними рішень сільської ради, визнання незаконним державного акта на право приватної власності на землю, визнання незаконним будівництва, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відновлення садиби за заявами ОСОБА_3 про перегляд ухвал Верховного Суду України від 12 грудня 2007 року та від 20 березня 2009 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко