УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Маріупольської міської ради Донецької області про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із вказаним вище позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їхня мати - ОСОБА_6 Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частки квартири та земельної ділянки по АДРЕСА_1 з домоволодінням. ОСОБА_4 спадщину прийняла, подавши 03 квітня 2003 року відповідну заяву до державної нотаріальної контори, після чого отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Документа про право власності на домоволодіння не отримувала. ОСОБА_5 постійно мешкав разом зі спадкодавцем, однак, на момент смерті матері перебував в місці позбавлення волі, звідки повернувся 25 серпня 2007 року. У той період у будинку ніхто не проживав, але ОСОБА_4 періодично навідувалась до нього. В 2005 році ОСОБА_4 від сусідів дізналася, що будинок і господарські споруди знесені Управлінням комунального господарства Маріупольської міськради. Законних підстав для цього не було, будинок не перебував на обліку, як аварійне житло, відповідав усім необхідним вимогам для постійного мешкання в ньому. Позивачі неодноразово зверталися до місцевої влади м. Маріуполя з вимогами про компенсацію або відновлення домоволодіння в натурі. У зв'язку із загибеллю об'єкта спадщини з вини відповідача були порушені наступні права позивачів, ОСОБА_4 - право на отримання документів про право власності, тобто: право бути власником, та право на користування майном, а ОСОБА_5 - право на звернення із позовом про поновлення строку для прийняття спадщини, право на житло. У зв'язку із цим, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивачі просили зобов'язати відповідача в термін до 01 січня 2017 року відновити становище, збудувавши на земельній ділянці будинок за документацією БТІ станом на 1963 рік та 1987 рік, відновивши систему водо-та енергопостачання, а після завершення будівництва видати на ім'я ОСОБА_4 акт державної комісії про прийняття до експлуатації об'єкта будівництва.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2015 року і ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з тог, що з інвентаризаційної справи Маріупольського БТІ вбачається, що остання інвентаризація будинку по АДРЕСА_1 провадилась 04 травня 1987 року, знос будівель становив 60-65 %. Встановити технічний стан будинку на момент знесення неможливо, оскільки не надано про це належних та допустимих доказів сторонами у справі, а тому відсутні підстав для зобов'язання відповідача відновити будинок за документацією БТІ станом на 1963 рік та 1987 рік, оскільки з часу останньої інвентаризації і до знесення будинку пройшло більше вісімнадцяти років. Інші вимоги щодо зобов'язання відновити систему тепло і водопостачання, а також про зобов'язання відповідача про отримання на ім'я ОСОБА_4 після завершення будівництва акта держкомісії про прийняття до експлуатації об'єкта будівництва суди визнали похідними.

Крім того, позивачам роз'ясненопро можливість звернення до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська