У х в а л а

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 січня 2011 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини всіх видів його доходу починаючи з 21 грудня 2010 року. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 31 січня 2015 року складає 3 449 грн 03 коп. Позивач просила стягнути з відповідача неустойку, передбачену положеннями ч. 1 ст. 196 СК України, з липня 2014 року по грудень 2015 року у розмірі 4 911 грн 49 коп. та відшкодувати їй витрати на правову допомогу у розмірі 974 грн 40 коп.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку у розмірі 4 911 грн 49 коп.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з приписами чч. 1, 2 ст 196 СК України, предметом доказування у справі про неустойку за порушення зобов'язання зі сплати аліментів, зокрема являються обставини, які свідчать про наявність заборгованості, попередження боржника про сплату заборгованості, наявність його вини в утворенні заборгованості та обставин, які впливають на визначення остаточного розміру стягнення.

З аналізу цієї норми закону вбачається, що неустойка має нараховуватись за з часу звернення до суду та обмежується днем попередження боржника про необхідність сплати заборгованості.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківство, материнство та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Із матеріалів справи і, зокрема, пояснень позивача, державного виконавця та поясненнь боржника, постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що на час виникнення заборгованості боржника було повідомлено про відкриття виконавчого провадження та існування обов'язку щодо сплати аліментів і наявності заборгованості у розмірі 3449 грн 03 коп.

Під час розгляду справи про стягнення аліментів боржника було повідомлено про відповідальність за ухилення від сплати аліментів чи прострочення їх сплати.

Станом на початок 2015 року заборгованість не погашена.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, врахувавши розрахунок, наданий державним виконавцем, наявність доказів вини боржника у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, визначив, що розмір неустойки за період прострочення сплати, який складає 215 днів, становить 4 911 грн.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 3 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко