АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Семенюк Т.А.

- ГаращенкаД.Р.

при секретарі - П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_9 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 82 232 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 822,33 грн., а всього 83 054,33 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду 1-ї інстанції, представник ОСОБА_3 ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та стягуючи з ОСОБА_3 на відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 82 232 грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження фактично понесених витрат на ремонт автомобіля, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Вважає, що такі висновки суду 1-ї інстанції не узгоджуються з вимогами чинного законодавства та обставинами справи, оскільки єдиним належним та допустимим доказом вартості завданих збитків автомобілю позивача є висновок експерта. Проте, суд 1-ї інстанції, всупереч вимог чинного ЦПК України, не задовольнив клопотання представника відповідача про призначення у справі експертизи. Крім того, судом 1-ї інстанції не взято до уваги той факт, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 25.11.2012 року, відбулася як з вини ОСОБА_3 так і з вини ОСОБА_6. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Оранта-Січ» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/3402092, за умовами якого, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн. Публічне акціонерне товариство «Оранта-Січ» виплатило ОСОБА_6 вартість заподіяної шкоди в розмірі 50 000 грн. У зв'язку з чим вважає, що у суду були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з відповідача .

В судовому засіданні представник ОСОБА_6 ОСОБА_12 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду 1-ї інстанції залишити без змін.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_9 в судове засідання не з'явились, про дату та час судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. ОСОБА_3 будь-яких повідомлень щодо неможливості прибуття в судове засідання суду не надав. Від його представника ОСОБА_9 на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних в заяві обставин суду не надав. У зв'язку з чим, колегія суддів вважає можливим слухати справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що автомобіль Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1, належить на праві власності ОСОБА_6.

25 листопада 2012 року, о 15 год. 20 хв., ОСОБА_3, керуючи автомобілем Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_2, на перехресті вулиці Саксаганського та вулиці Горького в місті Києві під час подання світлофором сигналу, що забороняє рух, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), виїхав на перехрестя, де відбулося зіткнення з автомобілем Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

ОСОБА_3 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у Публічному акціонерному товаристві «Оранта-Січ» відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/3402092, за умовами якого, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн.

Відповідно до звіту з оцінки автомобіля №531 від 13.12.2012 року складеного фізичною особою підприємцем ОСОБА_10, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1, становить 160 026,68 грн.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.12.2012 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 03.04.2013 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

ОСОБА_6 звернулася до Публічного акціонерного товариства «Оранта-Січ» з заявою про виплату страхового відшкодування.

05 серпня 2013 року Публічним акціонерним товариством «Оранта-Січ» було виплачено ОСОБА_6 страхове відшкодування за завдану матеріальну шкоду в сумі 49 839,27 грн.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 звернулась до фізичної особи-підприємця ОСОБА_11 з метою здійснення ремонту автомобіля Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1.

23 серпня 2013 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 було складено рахунок-фактуру №15 та акт виконаних робіт №14 з ремонту автомобіля Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1. Вартість ремонтних робіт склала 131 152 грн.

З наявної в матеріалах справи квитанції від 23.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_6 було сплачено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_11 вартість ремонтних робіт в сумі 131 152 грн.

29.11.2013 року позивачка звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 та просила суд стягнути з відповідача на її користь невідшкодовану матеріальну шкоду в розмірі 82 232,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 та стягуючи з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 82 232,00 грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною 2 даної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до пунктів 1.4, 1.6, 1.7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - це визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб. Забезпечений транспортний засіб - це наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування, або будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована на законних підставах.

На час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 листопада 2012 року, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_2, за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок ДТП за участю вказаного автомобіля, була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Оранта-Січ».

Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Оскільки вина ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 листопада 2012 року судом достовірно встановлена, а його цивільно-правова відповідальність, як власника автомобіля Volkswagen, державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Оранта-Січ», що підтверджується полісом №АВ/3402092, то на виконання вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою компанією було виплачено позивачу страхову суму за заподіяну відповідачем матеріалу шкоду в межах ліміту встановленого полісом №АВ/3402092.

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Так як позивачем повністю оплачено витрати пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в сумі 131 152 грн., страхова компанія виплатила позивачеві страхове відшкодування в повному обсязі встановленому полісом №АВ/3402092, то колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 82 232,00 грн, що становить різницю між фактичним розміром шкоди 131 152,00 грн. та виплаченим страховим відшкодуванням у сумі 50 000,00 грн., з урахувань понесених витрат по оплаті вартості експертної оцінки в сумі 1080,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що єдиним належним та допустимим доказом вартості завданих збитків автомобілю позивача є висновок експерта, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.2, 3 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Згідно положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження розміру витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, позивачем надано рахунок-фактуру №15 від 23 серпня 2013 року, акт виконаних робіт №14 від 23 серпня 2013 року, квитанцію від 23.08.2015 року про оплату ремонтних робіт автомобіля Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1.

Колегія суддів вважає, що квитанція, рахунок-фактура та акт виконаних робіт є належними, допустимими та достовірними доказами понесених позивачем витрат на здійснення відновлювального ремонту автомобіля Porsche Cayenne, державний номерний знак НОМЕР_1, дані витрати сума страхового відшкодування виплачена страховою компанією не покриває, а тому, в силу вимог закону, їх має відшкодовувати винна особа, в даному випадку ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд 1-ї інстанції всупереч вимог чинного ЦПК України не задовольнив клопотання представника відповідача про призначення у справі експертизи, колегія суддів вважає необгрутованими з огляду на таке.

Статтею 143 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи є обов'язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров'я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Отже, чинним законодавствам України імперативно встановлено випадки в яких призначення експертизи для суду є обов'язком. Даний перелік є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. У всіх інших випадках призначення експертизи є правом, а не обов'язком суду, і розглядається судом у кожному випадку окремо, з урахуванням обставин справи та наявних в матеріалах справи доказах.

З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 18.05.2015 року представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_9 було подано заяву про призначення у справі автотехнічного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 листопада 2012 року. Просив проведення експертизи долучити Закритому акціонерному товариству «Косалтингюрсервіс».

В судовому засіданні 19.05.2015 року судом 1-ї інстанції представнику позивача ОСОБА_3 ОСОБА_9 було відмовлено в задоволенні заяви про призначення у справі експертизи, оскільки представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження того, що Закрите акціонерне товариство «Косалтингюрсервіс» має відповідні дозволи та в своєму штаті атестованих експертів для здійснення автотоварознавчої експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 25.11.2012 року відбулася як з вини ОСОБА_3 так і з вини ОСОБА_6, колегія суддів вважає необгрутованими, оскільки апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_6 в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 листопада 2012 року.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що Публічне акціонерне товариство «Оранта-Січ» виплатило ОСОБА_6 вартість заподіяної шкоди в розмірі 50 000 грн., а тому правових підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду 1-ї інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_9 відсутні.

Витрати по сплаті судового збору судом стягнуті з відповідача на користь позивача у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: