АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8832/15 Справа № 206/278/15 Головуючий у 1 й інстанції - Сухоруков А.О. Доповідач - Пономарь З.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Пономарь З.М., суддів Черненковій Л.А., Петешенкової М.Ю., при секретареві Прудченко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпропетровськ цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровськ від 31 серпня 2015 року за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

21.01.2015р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до ОСОБА_2 з позовом про стягнення кредитної заборгованості за договором від 01.08.2006р. станом на 19.12.2014р. у сумі 1 860 217,26 доларів США, з яких: 302 108,27 доларів США заборгованості за кредитом, 839 222,56 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 9853,20 доларів США заборгованості по комісії та 709 033,23 доларів США пені.

Рішенням Самарського райсуду м.Дніпропетровськ від 31.08.2015р. позовні вимоги банку задоволено частково, на його користь з ОСОБА_2 стягнуто 302 108,27 доларів США заборгованості за кредитом, 839 222,56 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 9853,20 доларів США заборгованості по комісії та 300 000 доларів США пені. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив скасувати вказане судове рішення, посилаючись на його невідповідність вимогам закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові за такими підставами.

Ухвалюючи рішення про стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції відхилив заяву ОСОБА_2 про застосування позовної давності та посилався на визнання ним боргу частковим погашенням останнього 23.09.2013р.

Вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, з яких вбачається наступне.

01.08.2006р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник: ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов'язався надати останньому кредитні кошти на строк по 01.08.2008р. у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 227 530,80 доларів США, у тому числі, 200 000 доларів США на споживчі потреби та 5330,80 доларів США - на оплату страхових платежів, а позичальник зобов'язався погашати заборгованість щомісячними платежами (а.с.6-8). 1.02.2007р. ,31.07.2008р., 27.11.2008р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник: ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_2 укладено додаткові договори, за умовами яких, зокрема, банк зобов'язався надати кредитні кошти готівкою на строк по 31.07.2009р. включно у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 330 211,00 доларів США, у тому числі, 322 000 доларів США на споживчі потреби та 8 211,00 доларів США - на оплату страхових платежів (а.с.90).

За відомостями банку за кредитним договором обліковується заборгованість ОСОБА_2, яка станом на 19.12.2014р. склала суму 1 860 217,26 доларів США, з яких: 302 108,27 доларів США заборгованості за кредитом, 839 222,56 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом, 9853,20 доларів США заборгованості по комісії та 709 033,23 доларів США пені. Датами останніх погашень заборгованості є: 16.12.2008р. у розмірі 1000 доларів США погашення відсотків, 10.09.2010р. у розмірі 1,50 доларів США погашення тіла кредиту та 1,49 доларів США пені, 23.09.2013р. у розмірі 19789,93 доларів США погашення тіла кредиту та 19789,92 доларів США пені (а.с.3,4,50-70).

24.02.2015р. від імені ОСОБА_2 надійшла заява про застосування позовної давності (а.с.25). ОСОБА_2 визнано факт здійснення ним погашення кредитної заборгованості лише у 2008 році. Факти оплати інших сум заперечувались.

Відповідно до вимог ст.ст.256-258 ЦК України загальний строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогами про захист свого цивільного права встановлена тривалістю у три роки та в один рік - для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності, за положеннями ч.1 ст.261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що погашення заборгованості за кредитним договором мало здійснюватись щомісячними платежами по дату 31.07.2009р., яка є кінцевим строком її погашення. Тобто, після здійснення ОСОБА_2 16.12.2008р. оплати останньої щомісячної суми на погашення заборгованості банку фактично вже стало відомо про порушення його прав та інтересів на своєчасне повернення кредитних сум. Факт здійснення оплати 10.09.2010р. у розмірі 1,50 доларів США на погашення тіла кредиту та 1,49 доларів США на погашення пені ОСОБА_2 заперечувався. Надані банком відомості (а.с.67,68) свідчать, що погашення вказаних сум здійснено банком самостійно шляхом «списання на рахунок кредиту» з зазначенням у якості платника у меморіальному ордері «КАСА». Тобто, платником не є ні ОСОБА_2, ні за його згодою інша особа. Вказана оплата не відноситься і до передбаченого у п.1.2. кредитного договору доручення позичальника списання заборгованості з іншого його рахунку (картки). Більш того, конкретних номерів останніх договір сторін не містить. Проте навіть якщо б у зв'язку зі здійсненою оплатою 2,99 доларів США на підставі вимог ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності перервався та почався заново, то загальний строк позовної давності сплив рівно через три роки після 10.09.2010р. У цьому разі наступне зарахування на погашення кредитної заборгованості 23.09.2013р. грошових сум, отриманих від продажу іпотечного майна з визначеною у договорі іпотеки вартістю у розмірі 2 032 625грн., а ціною продажу у 105 000грн. (а.с.85-87,100,101,110-112), все рівно відбулось фактично поза межами трирічного строку позовної давності та після його спливу. А тому вказаний факт не може розцінюватись як визнання ОСОБА_2 свого боргу та не є підставою для переривання перебігу позовної давності у передбаченому ч.1 ст.264 ЦК України порядку. Відповідно до вимог ст.264 ЦК України переривання позовної давності можливо лише в межах позовної давності, а не за її межами. Залишення без розгляду первинного позову банку до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості (а.с.40,41) відповідно до вимог ч.1 ст.265 ЦК України також не зупиняє перебігу позовної давності.

За положеннями ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини про сплив позовної давності, у задоволенні позовних вимог банку про стягнення кредитної заборгованості на підставі ст.ст.1048,1054 ЦК України слід відмовити.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та обставинам справи, його рішення на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові банку.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровськ від 31 серпня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: Пономарь З.М.

Черненкова Л.А.

Петешенкова М.Ю.