Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1763/15-ц
Провадження № 2/553/737/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
13.07.2015м. м. Полтава
Ленінський районний суд м .Полтави в складі:
головуючого Андрущенко С.А.
при секретарі Павленко І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача, повернення вкладу та розірвання договору , -
В травні 2015 року ОСОБА_1 в особі представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача, повернення вкладу та розірвання договору.
Позивач в судове засідання не зявився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник позивача в судове засідання не зявилася, але від неї надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу у її відсутність та зазначає, що наполягає на задоволенні уточнених позовних вимог в повному обсязі, а також вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача, в судове засідання не зявився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.
Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних обставин.
Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
Отже, строк дії вказаних договорів закінчився 04.04.2015р., 08.04.2015р, 10.04.2015, 17.04.2015р, 22.04.2015р., року відповідно.
У своїй відповіді від 11.04.2015р. № 20.1.0.0.0./7-20150409/102, банком з посиланням на політичні події в країні фактично відмовлено ОСОБА_1 у поверненні вкладів (а.с. 18).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).
Крім того, ч. 2 ст. 1058 ЦК України визначає, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.
Відповідно до 1 ст. 633 ЦК України публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обовязок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.
Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регулюється ЗУ «Про захист прав споживачів» та нормами ЦК України.
Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Частиною 1 статті 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.
Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові №6-140цс13 від 25 грудня 2013 року, під терміном «повернення вкладу і нарахованих процентів» слід розуміти наявність у вкладника реальної можливості отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом.
Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судові рішення у цивільних справах» визначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533
ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").
Таким чином, суд вважає, що отримані в іноземній валюті кошти відповідач зобов'язаний повернути у доларах США та Євро із зазначенням еквіваленту у гривні згідно офіційного курсу НБУ станом на день винесення рішення, тобто на 13 липня 2015 року по курсу: 100 доларів США = 2191,6483 гривень, 100 Євро = 2451,3586 гривень, що жодним чином не порушить прав відповідача, оскільки зміна курсу долара США та Євро до гривні не змінює обсягу його зобов'язання, вираженого в іноземній валюті.
Досліджені в судовому засіданні обставини справи підтверджують належну обґрунтованість доказами вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь вкладів за договорами:
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 95, 319, 509, 525, 526, 533, 629, 633, 1058-1061, 1074 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 88, 169, 208, 209, 213 215, 224 - 226, 228, 294 ЦПК України, ст.ст. 17, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», -
Позов ОСОБА_1 в особі представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживача, повернення вкладу та розірвання договору задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 3 654 грн..
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Ленінського районного суду м. Полтави протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_3