Справа №587/634/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Куц В. І.
Номер провадження 22-ц/788/1551/15 Суддя-доповідач - Дубровна В. В.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Лузан Л. В. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 липня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5

про стягнення заборгованості за договорами позики,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 09 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за пропуском без поважних причин трирічного строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, по суті позову.

При цьому не погоджується з висновками суду про пропуск строку позовної давності, оскільки 09 липня 2013 року він був перерваний частковим виконанням ОСОБА_5 своїх боргових зобов'язань. Таким чином, з липня 2013 року відповідачка умисно ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань, що і змусило позивачку звернутися до суду з позовом. Вказує, що в судовому засіданні ним було заявлене клопотання про витребування у відповідачки копії розписки від 09 липня 2013 року, яку ОСОБА_3 написала та передала ОСОБА_5 Дане клопотання судом було задоволено та двічі суд намагався зобов'язати представників відповідача надати суду копію цієї розписки, однак останні проігнорували цю вимогу суду, спочатку заявивши, що такої розписки у них не має, а потім заявили, що такої розписки взагалі не було, чим порушили ч. 3 ст. 27 ЦПК України, яка передбачає, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Факт повернення частини боргу ОСОБА_5 та написання розписки ОСОБА_3 від 09 липня 2013 року в судовому засіданні був підтверджений свідком ОСОБА_6, яка пояснила, що була присутньою в липні 2013 року при написанні ОСОБА_3 розписки на 300 Євро. Самої передачі грошей вона не бачила, тому як позивачка разом з відповідачкою ходили до банку міняти гривні на євро, але потім зі слів позивачки їй стало відомо про передачу відповідачкою позивачці частини боргу. Крім того, вважає, що виписка з амбулаторної карти, на яку посилається відповідачка, як на доказ своєї відсутності у м.Суми 09 липня 2013 року, не може бути доказом у справі, оскільки видана з порушенням норм діючого законодавства, а це дає підстави вважати, що вона є недійсною, а була виписана на прохання самої ОСОБА_5 з метою спростування факту її перебування 09 липня 2013 року в м.Суми.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, який апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, пояснення представника ОСОБА_5- ОСОБА_7, яка проти скарги заперечує, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з наступних підстав.

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, враховуючи положення ч.4 ст.267 ЦК України, дійшов до висновку, що позивачка та її представник не надали суду належних доказів на підтвердження переривання строку позовної давності, не навели поважних причин пропуску трирічного строку звернення до суду з даним позовом.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1049 ЦК України 1. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що Були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

2. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

3. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтями 257, 258 ЦК України передбачена загальна позовна давність терміном у три роки, а для окремих видів вимог - спеціальна позовна давність, зокрема, скорочена позовна давність в один рік може застосовуватись до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом, що за договором позики грошових коштів від 09 квітня 2010 року ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_3 5 000 євро під 3% річних та зобов'язалась їй їх повернути через 6 місяців, тобто до 09 жовтня 2010 року, що підтверджується копією письмової розписки відповідачки ( а.с.8).

Також 14 січня 2011 року ОСОБА_5 отримала від у ОСОБА_3 у позику 5 000 євро під 3% річних та зобов'язалась їх повернути в травні 2011 року, що підтверджується копією її письмової розписки (а.с.9).

За договором позики від 09 квітня 2010 року строк позовної давності сплив 10 жовтня 2013 року, а за договором позики від 14 січня 2011 року - 31 травня 2014 року.

ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом 03 березня 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності.

З пояснень позивачки та її представника вбачається, що після закінчення терміну повернення коштів за договорами позики відповідачка неодноразово обіцяла їй повернути борг, однак своїх обіцянок не виконувала. Тільки 09 липня 2013 року на її наполегливу вимогу ОСОБА_5 повернула 300 євро, при цьому була складена розписка. Відповідачка обіцяла в подальшому з липня 2013 року до 10 числа щомісяця повертати їй кошти, однак своїх обіцянок не виконала, а потім взагалі стала уникати зустрічей з нею.

Але всупереч положенням ст. 10, 60 ЦПК України сторона позивача не надала жодних належних та допустимих, письмових доказів на підтвердження тих обставин, що вона зверталась до відповідачки з вимогою про повернення коштів, зокрема, відсутні письмові попередження про виконання боргу, що 09 липня 2013 року відповідачка в рахунок повернення заборгованості по договору (чи за двома договорами позики) повернула позивачці 300 євро і зобов'язувалась в подальшому їх їй повертати, що позивачка написала про це розписку, як і не надала саму розписку про часткове повернення відповідачкою коштів на погашення .

Покази свідка ОСОБА_6, на які посилається представник позивача, з достовірністю не підтверджують факт передачі відповідачкою 300 євро на погашення боргу за позикою, не є такими, що можуть підтвердити грошові зобов'язання сторін. За відсутності інших доказів на підтвердження переривання строку позовної даності, на підстав лише показів одного свідка ні у суду першої інстанції, ні в апеляційного суду відсутні підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -