Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2187/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Годованець І. А.
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.10.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Голованя А.М.

суддів: Карпенка О.Л., Фомічова С.Є.

при секретарі: Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства Агрофірма «Центр» на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства Агрофірма «Центр», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки і

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у 2003 році вона видала нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила ОСОБА_3 розпоряджатися, належною їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, земельною ділянкою розміром 9,08 га.

В період дії довіреності ОСОБА_3, який є засновником, власником та керівником приватного підприємства Агрофірма «Центр» уклав від її імені із зазначеним підприємством договір оренди вказаної земельної ділянки, в якому відсутня дата його укладення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 10 років. Договір зареєстровано в Устинівському ДП КРФ «Центр «ДЗК» 13 березня 2006 року.

Посилаючись на те, що представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом, просив суд визнати недійсним договір оренди землі.

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2015 року позов задоволено, визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_2 та ПП Агрофірма «Центр», зареєстрованого в Устинівському ДП КРФ «Центр «ДЗК» 13 березня 2006 року

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що суд застосував до спірних правовідносин положення статей 1000, 1006 та 1007 ЦК України які не поширюються на ці правовідносини та вийшов за межі позовних вимог. Крім того, вирішуючи спір суд безпідставно не застосував позовну давність.

В засіданні апеляційного суду представник ПП Агрофірма «Центр», підтримав доводи апеляційної скарги, а представник ОСОБА_2 просила відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є правильним та справедливим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз'яснено, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій статтею 215 ЦПК, і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини. Разом з тим рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які Але зазначені вимоги залишилися поза увагою суду першої інстанції і зміст рішення суду не відповідає ч.1 ст.11 та ст.215 ЦПК України .

Обгрунтованими є доводи апеляційної скарги позивача, що ухвалюючи рішення, суд вийшов за межі позовних вимог, зазначивши, що підставою для задоволення позову є невідповідність договору оренди землі вимогам статей 1000, 1006 та 1007 ЦК України, хоча позов був заявлений з підстав передбачених ч.3 ст. 238 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції відповідно до ст.309 ЦПК України та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач на підставі Державного акту на право приватної власності на землю є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 9,08 га, яка розташована на території Криничненської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області (а.с.6).

02 грудня 2003 року нотаріально посвідчено довіреність, якою ОСОБА_2 надала повноваження ОСОБА_3 бути його представником у взаємовідносинах з питань управління з правом користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Відповідно до ч.3 ст.62 ЦК УРСР не допускається укладення через представника угоди, яка за своїм характером може бути укладена лише особисто, а так само інших угод, зазначених у законі.

Аналогічна правова позиція викладена і в ч.3 ст. 238 ЦК України, згідно якої представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він є.

Проте, незважаючи на вказане застереження, ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 уклав з ПП Агрофірма «Центр» договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років. Цей договір зареєстровано у Устинівському ДП КРФ «Центр «ДЗК» 13 березня 2006 року за №31.

Із змісту вказаного договору оренди земельної ділянки убачається, що у ньому відсутня дата укладення, а в графі орендодавець зазначено прізвище ОСОБА_2

Разом з тим, як і в письмових поясненнях представника відповідача ОСОБА_4 (а.с. 30, 31) так і в протоколі допиту ОСОБА_3, який міститься в матеріалах кримінального провадження (а.с.19, 20) зазначено, що договір оренди земельної ділянки замість ОСОБА_2 підписано особисто самим ОСОБА_3 Також, факт підписання договору оренди замість ОСОБА_2 ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції визнав представник ПП Агрофірма «Центр»ОСОБА_4

Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується, що ОСОБА_3 є засновником і директором ПП Агрофірма «Центр» (а.с.12,13).

Згідно з вимогами ст. 204, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, укладений ОСОБА_3, в інтересах належного йому приватного підприємства, засновником і керівником якого він одночасно є, договір оренди земельної ділянки від імені ОСОБА_2, суперечить ч.3 ст.238 ЦК України (ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР), а тому є недійсним.

Доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують, оскільки обставини на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, а саме, що суд неправильно застосував статі 1000, 1006 та 1007 ЦК України які не поширюються на спірні правовідносини та вийшов за межі позовних вимог, ураховані судом апеляційної інстанції при ухваленні нового рішення.

Відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відомості про дату укладення договору оренди землі, який було зареєстровано у Устинівському ДП КРФ «Центр «ДЗК» 13 березня 2006 року в матеріалах справи відсутні.

В суді першої інстанції відповідач подав письмову заяву про застосування позовної давності.(а.с. 30,31)

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Колегія суддів погоджується з доводами представника відповідача про те, що примірник спірного договору, якого вона не підписувала, у ОСОБА_2 був відсутній, а зі змістом договору оренди земельної ділянки вона ознайомилася лише у 2014 році, коли звернулася до ПП Агрофірма «Центр» із заявою про повернення земельної ділянки, вважаючи, що строк дії договору закінчився.

Доказів на підтвердження зворотного, а саме того, що позивачу після проведення державної реєстрації договору оренди землі було надано його примірник відповідачем не надано.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки позивач фактично не була стороною договору оренди землі і, як особа похилого віку ІНФОРМАЦІЯ_1, не була ознайомлена з його змістом до 2014 року, то немає підстав вважати, що ОСОБА_2 пропустила строк позовної давності.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу приватного підприємства Агрофірма «Центр» задовольнити частково.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Договір оренди землі укладений між ОСОБА_2 (орендодавець) та приватним підприємством Агрофірма «Центр» (орендар), який зареєстровано в Устинівському ДП КРФ «Центр «ДЗК» 13 березня 2006 року №31- визнати недійсним.

Стягнути з приватного підприємства Агрофірма «Центр» на користь ОСОБА_2 243 (двісті сорок три ) грн. 60 коп. на відшкодування судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскарженим у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: