У х в а л а

іменем україни

7 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання кредитного договору недійсним за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» на рішення апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2015 року,

встановила:

У березні 2011 року публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» (далі - ПАТ Банк «ТРАСТ») звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути на свою користь з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 9 липня 2008 року у сумі 47 209, 52 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 374 498 грн 99 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 9 липня 2008 року між ПАТ Банк «ТРАСТ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 20 тис. доларів США та зобов'язався сплатити відсотки і виконати свої зобов'язання за договором у повному обсязі. В рахунок забезпечення виконання вказаного кредитного договору 9 липня 2008 року банком було укладено два договори поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Вказував, що ОСОБА_1 не виконував зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 24 лютого 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 47 209,52 доларів США.

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір від 9 липня 2008 року, посилаючись на те, що він внаслідок психічної хвороби при укладенні договору не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Заочним рішенням Бориспільського районного суду Київської області від 6 вересня 2013 року позов ПАТ Банк «ТРАСТ» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ Банк «ТРАСТ» заборгованість: тіло кредита у розмірі 135 693 грн 12 коп., відсотки - 24 119 грн 61 коп., пеня - 214 686 грн 27 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ Банк «ТРАСТ» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними з моменту укладення: кредитний договір від 9 липня 2008 року, укладений між ВАТ Банк «Траст» та ОСОБА_1 з усіма додатками; договір поруки від 9 липня 2008 року, укладений між ВАТ Банк «Траст» та ОСОБА_2; договір поруки від 9 липня 2008 року, укладений між ВАТ Банк «Траст» та ОСОБА_3

Застосовано наслідки недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції щодо кредитного договору від 9 липня 2008 року, укладеного між ВАТ Банк «Траст» та ОСОБА_1 з усіма додатками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «ТРАСТ» отримані за недійсним правочином кошти в сумі 20 тис. доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України становить 496 808 грн.

Стягнуто з ПАТ Банк «ТРАСТ» на користь ОСОБА_1 отримані за недійсним правочином кошти в сумі 7 059,54 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 175 220 грн 60 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ Банк «ТРАСТ», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, виходив із того, що стан здоров'я ОСОБА_1 на момент укладання оспорюваного кредитного договору суттєво впливав на здатність усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, що є підставою для визнання кредитного договору та договорів поруки недійсними.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами установлено, що 9 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством Банк «ТРАСТ», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 20 тис. доларів США та зобов'язався в строки, визначені договором, повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 9 липня 2008 року було укладено договори поруки між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, за якими останні поручилися перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

Станом на 24 лютого 2011 року сума заборгованості ОСОБА_1 складає 47 209, 52 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 374 498 грн 99 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 135 693 грн 12 коп., відсотки - 24 119 грн 61 коп., пеня - 214 686 грн 27 коп.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 <nau://ukr/1618-15|st57>-60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60>.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st11> розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно вимог ст. 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Відповідно до вимог ст. 225 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843263/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті -за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини -якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Судом установлено, що ОСОБА_1 проходив лікування в Київському обласному спеціалізованому психіатрично-наркологічному методичному об'єднанні в період з 21 травня 2007 року по 22 серпня 2007 року; з 14 грудня 2007 року по 5 січня 2008 року. Діагноз: біполярний афективний розлад, атипове протікання, з психопатоподібними змінами особистості; з 18 серпня 2008 року по 8 вересня 2008 року. Діагноз: біполярний афективний розлад, депресивна фаза. Психічно захворів в 1976 році. Починаючи з 1998 року приступи почастішали, гіпоманіакальні фази чергувались з депресивними. Ремісії короткі. Щорічно лікувався по 2-3 рази. В 2002 році встановлена інвалідність, що підтверджується виписками з його історій хвороби.

Відповідно до акту первинної комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 3 листопада 2014 року № 158ц, ОСОБА_1, під час підписання договору з банківською установою 9 липня 2008 року, страждав на афективний розлад у вигляді важкого депресивного епізоду (МКХ-10, F32.2), який мав суттєвий вплив на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи наявні у ОСОБА_1 психічні розлади, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент підписання договору з банківською установою 9 липня 2008 року.

Висновок експерта, у відповідності п. 6 ст. 147 ЦПК України, для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, не надав оцінки доводам ПАТ Банк «ТРАСТ» про те, що оспорені договори було укладено 9 липня 2008 року, проте з зустрічним позовом ОСОБА_1 звернувся лише у квітні 2012 року. Крім того, протягом цього часу, він частково сплачував заборгованість за кредитними зобов'язаннями.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 1976 року перебував на диспансерному обліку у лікаря - психіатра, однак недієздатним або обмежено дієздатним не визнавався.

Таким чином, суд дійшов передчасного висновку про те, що кредитний договір від 9 липня 2008 року є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки суд виходив виключно з висновку експертизи, не оцінивши його у сукупності та взаємозв'язку з іншими доказами.

Згідно вимог, визначених ст. 3 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1759/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843046/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2013_05_16/pravo1/T030435.html?pravo=1> кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1823/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 11 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик