Ухвала

іменем україни

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач посилався на те, що 16 травня 2008 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 209/П/31/2007/840, згідно з умовами якого банком надано ОСОБА_3 кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності на загальну суму 11 176 дол. США із сплатою 12,3 % річних.

01 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 2 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились викласти кредитний договір у іншій редакції, зокрема, змінено розмір до 16,09 % річних та суму щомісячного необхідного платежу, згідно з графіком погашення кредиту.

Оскільки відповідачка належним чином не виконувала свої зобов'язання щодо погашення кредиту, відсотків та інших платежів, у неї станом на 17 липня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 15 145,82 дол. США та 20 698 грн 94 коп., яка складається з: 10 034,49 дол. США - заборгованість за кредитом, 5 111,33 дол. США - заборгованість за відсотками, 454,37 дол. США (еквівалент 5 325 грн 14 коп.) - пеня за прострочення сплати кредиту та 1 311,79 дол. США (еквівалент 15 373 грн 80 коп.) - штраф за порушення умов договору.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І.О., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 16 травня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 209/П/31/2007/840, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності на загальну суму 11 176 дол. США з розрахунку 12,3 % на рік зі строком дії до 20 листопада 2014 року.

01 лютого 2013 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 16 травня 2008 року № 209/П/31/2007/840 відповідно до якої сторони домовились викласти кредитний договір в іншій редакції, зокрема, змінено розмір до 16,09 % річних та суму щомісячного необхідного платежу, згідно з графіком погашення кредиту.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку у зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за кредитним договором у ОСОБА_3 утворилась заборгованість, яка станом на 17 липня 2014 року становить 15 145,82 дол. США та 20 698 грн 94 коп. і складається з: 10 034,49 дол. США - заборгованість за кредитом, 5 111,33 дол. США - заборгованість за відсотками, 454,37 дол. США (еквівалент 5 325 грн 14 коп.) - пеня за прострочення сплати кредиту та 1 311,79 дол. США (еквівалент 15 373 грн 80 коп.) - штраф за порушення умов договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_3 про видачу їй готівки, а також меморіальний ордер банку про перерахунок грошових коштів, а тому дійшов висновку про те, що банк свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, не надавши відповідачу обумовлену суму.

Апеляційний суд погодився із мотивами та висновками районного суду, пославшись при цьому на те, що розрахунок заборгованості та інші докази, на які посилається позивач, стосується кредитного договору № 209/П/31/2008/840, а між сторонами був укладений кредитний договір № 209/П/31/2007/840.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз'яснено й в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 05 березня 1977 року № 1 (з відповідними змінами) «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду».

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 травня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 209/П/31/2007/840.

Того ж дня між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, який забезпечує виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору від 16 травня 2008 року № 209/П/31/2008/840, в тому числі, повернути до 20 листопада 2014 року кредит у сумі 11 176 дол. США, сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 12,3 % річних.

Також між сторонами було укладено додаткову угоду від 29 травня 2009 року № 1 до кредитного договору № 209/П/31/2008/840 та додаткову угоду від 01 лютого 2013 року № 2 до кредитного договору № 209/П/31/2007/840.

Посилаючись на те, що докази, надані позивачем, стосується кредитного договору № 209/П/31/2008/840, а між сторонами був укладений кредитний договір № 209/П/31/2007/840, суд апеляційної інстанції належним чином не з'ясував обставини справи, не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам та не усунув протиріччя, також не перевірив доводів позивача щодо номера кредитного договору, а саме, що невідповідність однієї цифри в кредитному договорі щодо номера кредитного договору є технічною помилкою, яка була допущена при оформленні кредитного договору в 2008 році.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що 16 травня 2008 року між сторонами було укладено інший кредитний договір.

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заборгованості за кредитним договором позивачем надано виписку про рух коштів відповідачки за період 2008-2012 роки.

Суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки вказаному доказу, не врахував, що вказана виписка про рух справи містить відповідний рахунок, відкритий в банку, який пов'язаний з кредитним договором, що підписаний відповідачкою.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені судом апеляційної інстанції, то ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 27 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана