Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виділ частки домоволодіння та земельної ділянки, вселення

за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_5, поданою через представника, на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 30 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 27 січня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, зазначаючи про те, що вони з відповідачкою в рівних частках є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1.

Власником земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, є ОСОБА_5

Посилаючись на те, що реальний виділ частки будинку в натурі згідно рішення апеляційного суду Херсонської області від 30 вересня 2013 року є неможливим і ОСОБА_4 у спірному будинку не проживає, не утримує його, внаслідок чого її частина будинку руйнується, позивач просила суд з уточненням позовних вимог припинити право власності ОСОБА_4 на належну їй Ѕ частку будинку АДРЕСА_1, визнати за нею - ОСОБА_3 право власності на вказаний будинок в цілому та стягнути з неї на користь відповідача вартість її частки у вигляді компенсації.

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про реальний виділ частини домоволодіння та земельної ділянки, вселення, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона є власником Ѕ частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних і побутових будівель і споруд на підставі свідоцтва про придбання майна, посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області від 13 березня 2008 року за реєстровим № 1135. Іншим співвласником домоволодіння є ОСОБА_3

Оскільки спільне користування нерухомим майном є неможливим, оскільки відповідачі чинять їй перешкоди у володінні і користуванні часткою у майні, ОСОБА_4 просила суд виділити їй в натурі належну частку житлового будинку та земельної ділянки, вселити її до вищевказаного будинку.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 30 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 27 січня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Виділено ОСОБА_4 у власність в домоволодінні АДРЕСА_1 приміщення у житловому будинку літ. "А": І (тераса), 1-1 (вітальня) площею 80,8 кв.м, 1-2 (комора) площею 4,2 кв.м, 1-3 (житлова кімната) площею 11,8 кв.м, 1-4 (житлова кімната) площею 10,2 кв.м, всього площею 37,2 кв.м; надвірні будівлі та споруди гараж літ. "Б", гараж літ "В", сарай з підвалом літ. "Г", сарай літ. "Г1", Ѕ частку водопроводу № 1, частину огорожі № 2, огорожу № 3, огорожу № 4. Реальна виділена частка складає 52/100.

Розподіл горищного простору житлового будинку літ. "А" проведено відповідно до розподілу приміщень у будинку.

За перевищення виділеної частки стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 2 527 грн.

Виділено у власність ОСОБА_4 Ѕ частку земельної ділянки АДРЕСА_1 (S1) площею 0, 075 га відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 11/196 від 15 грудня 2011 року з виходом на вул. Леніна через існуючі ворота і хвіртку по фасаду.

Визначено межу розподілу між земельними ділянками наступним чином: від вуличної огорожі, з відступом 8,3 м від лівої межі, пряма ділянка - 18,2 м до кута прибудови літ. "а1"; прямо по стіні прибудови літ. "а1" до стіни житлового будинку літ. "А", ділянка довжиною 1,36 м; від зовнішньої стіни житлового будинку літ. "А" прямо по внутрішній перегородці між приміщеннями 1-1 і 1-5 та 1-1 і 1-4 і до протилежної зовнішньої стіни, загальна довжина ділянки 7,0 м; поворот праворуч - 1,86 м; поворот ліворуч - 52,24 м, пряма ділянка до перетину із задньою межею; в місті перетину відстань від лівої межі 12,33 м; відстань від правової межі - 9,23 м.

Вселено ОСОБА_4 у виділені їй житлові приміщення в будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 19 квітня 1984 року, виданого на підставі рішення виконкому Лазурненської селищної ради № 47/5 від 18 квітня 1984 року, власником житлового будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_5

Спірне домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,1500 га, власником якої згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ № 892570, виданого 31 березня 2006 року Скадовським районним відділом земельних ресурсів на підставі рішення Лазурненської селищної ради від 22 грудня 2006 року № 565, із цільовим призначенням індивідуальне житлове будівництво, є ОСОБА_5

На примусовому виконанні у ВДВС Скадовського РУЮ знаходилося зведене виконавче провадження щодо примусового виконання рішень Скадовського районного суду про стягнення із ОСОБА_5 боргу на користь фізичних осіб, в тому числі і ОСОБА_4

07 жовтня 2004 року державним виконавцем був накладений арешт на спірний будинок.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2006 року з акта опису і арешту майна виключено Ѕ частку будинку, яка належить дружині боржника ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про придбання майна від 13 березня 2008 року, виданого нотаріусом на підставі акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу у розмірі 40 443 грн, затвердженого начальником ВДВС Скадовського РУЮ Херсонської області 08 лютого 2008 року, ОСОБА_4 належить Ѕ частка житлового будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

На підставі наведеної норми право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-68цс14 від 02 липня 2014 року).

Відмовивши у вимогах ОСОБА_3 про припинення частки ОСОБА_4, суди правильно виходили із того, що Ѕ частка ОСОБА_4 у праві спільної власності на будинок є значною, а тому у порядку ст. 365 ЦК України не може бути припинена, оскільки у такому разі порушується принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

З урахуванням викладеного, оскаржувані судові рішення у частині вирішення позову ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності залишаються без змін відповідно до ст. 337 ЦПК України. Доводи касаційної скарги висновків судів у цій частині не спростовують.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 367 ЦК України).

Учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року).

Поділ будинку здійснено судами на підставі висновків судової будівельно-технічної експертизи № 11/196 від 15 грудня 2011 року, проведеної у межах іншої цивільної справи за участю тих самих сторін. Разом з тим, матеріали вказаної експертизи, якою суд обґрунтовує свої висновки про можливість реального поділу домоволодіння відповідно до часток співвласників, у цивільній справі, що переглядається, відсутні.

Крім того, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про проведення повторної експертизи, суд першої інстанції не взяв до уваги, що з часу проведення експертизи, за висновком якої виділено ОСОБА_4 у власність частину будинку в натурі, пройшло майже три роки. Питання необхідності переобладнань у зв»язку із поділом не перевірено. При цьому покази сторін щодо можливості поділу будинку в натурі з урахуванням стану будинку є суперечливими. За таких обставин рішення суду в частині вирішення позову ОСОБА_4 про виділення частини будинку у власність в натурі будинку є передчасним, а тому судові рішення скасовуються в цій частині.

За змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі встановлених обставин про вчинення перешкод для вселення зустрічному позивачу з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до будинку, у якому їй належить частка у праві власності, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що права ОСОБА_4 захищаються на підставі ст. 391 ЦК України. Разом з тим, враховуючи задоволення позову ОСОБА_4 в цій частині шляхом вселення у виділені після поділу будинку в натурі приміщення, а такий поділ судами здійснено із порушенням норм процесуального права, судові рішення скасовуються і в частині вирішення зустрічного позову про вселення.

Щодо поділу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельної ділянки, то відповідно до положень ч. 1 ст. 120 ЗК України в редакції, що діяла станом на 13 березня 2008 року, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій

вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Аналогічний зміст має ч. 1 ст. 377 ЦК України у редакції, що діяла у спірний період.

За висновками Верховного Суду України, які викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості необхідно враховувати, що аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Вирішення питання про поділ земельної ділянки під будинком по АДРЕСА_1 залежить від правильності вирішення позову про поділ цього будинку в натурі, а тому судові рішення скасовуються й у частині вирішення зустрічного позову щодо поділу земельної ділянки із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справах, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_5, подану через представника, задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 30 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 27 січня 2015 року скасувати у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про виділ частки домоволодіння та земельної ділянки, вселення, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 30 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко