У х в а л а

22 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення ради, державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування його реєстрації,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено:

- визнано незаконним та скасовано рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 лютого 2006 року № 46/2465 про передачу у власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,0790га, що знаходиться на АДРЕСА_1;

- визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_6, виданий 13 червня 2007 року, а також скасовано державну реєстрацію вказаного державного акта;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки площею 0,0790га, укладений 24 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Федотовою О.В., зареєстрований за № 5545, скасовано його реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасовано реєстрацію права власності від 24 жовтня 2013 року за № НОМЕР_2.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року залишено без змін.

24 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 125, 126, 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року, 17 червня і 21 жовтня 2015 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року і 6 жовтня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 11 березня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення, погодився з їх висновками про задоволення позовних вимог, оскільки власницею спірної земельної ділянки з 1998 року є позивачка, вказана ділянка не вилучалась у неї у передбаченому законом порядку, а тому рішення ради від 25 лютого 2006 року, на підставі якого ця земельна ділянка була передана у власність відповідачу ОСОБА_6 та виданий на підставі цього рішення державний акт, є незаконними і підлягають скасуванню; крім того, оскільки за договором купівлі-продажу, укладеним 24 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, була відчужена земельна ділянка, яка з 1998 року належить позивачу, право власності на яку продавець ОСОБА_6 отримав на підставі незаконного рішення ради і яка повністю накладається на земельну ділянку позивача, доказів іншого місця розташування земельної ділянки ОСОБА_4 суду не надано, отже указаний договір купівлі-продажу земельної ділянки також підлягає визнанню недійсним.

Разом з тим у наданих для порівняння судових рішеннях містяться такі висновки:

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про те, що відповідно до вимог статті 388 ЦК України власник має право витребувати належну йому земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні відповідача;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року касаційний суд, направляючи

справу на новий апеляційний розгляд, зазначив про необхідність звернути увагу на правильність обрання позивачем способу захисту порушеного права, а також з'ясувати початок перебігу позовної давності і перевірити поважність причин, за яких указаний строк підлягає поновленню;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року касаційний суд, направляючи справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, указав на те, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України, оскільки такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання індикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно; крім того, зазначив про необхідність врахування правової позиції Верховного Суду України про застосування положень закону щодо позовної давності;

- в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13 жовтня 2015 року касаційний суд, залишаючи без змін судові рішення, погодився з їх висновками про відсутність порушень прав та охоронюваних законом інтересів позивача оскаржуваним рішенням міської ради, оскільки його скасування не породжує наслідків для власників земельних ділянок, у яких виникло право власності, що ґрунтується на правовстановлюючих документах, а тому обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року у зв'язку з її невідповідністю викладеним у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року та 6 жовтня 2015 року висновкам, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеним висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_4, треті особи: управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про визнання незаконним та скасування рішення ради, державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування його реєстрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування його реєстрації за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін