АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №-22-ц/790/6033/15 Головуючий 1 інст.Задорожний М.І.
Категорія: право власності.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Міненкової Н.О.

суддів - Кругової С.С., Зазулинської Т.П.

за участю секретаря - Галушко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2015 року у цивільній справі за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи : ОСОБА_4, Служба у справах дітей Дзержинського району Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання особи такою, що чинить перешкоди в користуванні власністю, та котра втратила право користування житловим приміщенням і зобов'язання виселення,-

встановила:

В червні 2014 року у суд звернулася позивачка з вищевказаними позовними вимогами. В обґрунтування позову посилалась на те, що її син ОСОБА_4 у 2002 році зареєстрував шлюб із відповідачкою та усиновив її сина ОСОБА_5. Пізніше у подружжя народилося двоє дітей. Сім'я сина проживала в будинку, який належав позивачці на праві власності.

Між подружжям постійно виникали сварки. Склалися неприязні стосунки з невісткою і у неї. Після чергової сварки вона перебувала на стаціонарному лікуванні. Син вимушений був залишити свій будинок та поселитися проживати у знайомих. Після лікування вона не змогла потрапити до будинку, так як відповідачка змінила замки та без дозволу власника поселила в будинку своїх родичів, які агресивно реагують на намагання позивачки з сином увійти до своєї власної оселі.

Син ОСОБА_4 в період розгляду справи в суді 09.09.2014 року помер і вона залишилася одна з вказаною проблемою, так як не має можливості користуватися своєю власністю.

Просила усунути перешкоди у користуванні власністю та зобов'язати відповідачку звільнити належне їй житло.

Представник відповідачки проти позову заперечував.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Зобов'язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною на праві приватної власності ОСОБА_2 частиною будинку АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог відмолено.

Не погодилася з рішення в частині відмови в позові про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 та виселення її з приміщення й у апеляційній скарзі просить рішення в цій частині скасувати. Позовні вимоги задовольнити.

Посилається на те, що вона залишилася одна без сина, який помер в період вирішення спору, позбавлена можливості захистити своє право власності, так як в її будинку проживає колишня невістка, яка на свій розсуд поселяє в ньому своїх родичів, веде себе агресивно, налаштовую малолітніх дітей проти неї, яких позивачка у свій час доглядала і ростила, в результаті чого діти до неї налаштовані недоброзичливо.

Представник апелянта також зазначав, що моральна сторона цієї справи дуже не проста, бо без виконання з боку відповідачки, колишньої невістки позивачки, правил спільного співіснування, проживання у будинку разом з нею є неможливим.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши апелянта та її представника, судова колегія не знаходить підстави для задоволення апеляційної скарги. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 10,60 та 33 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Підстави для визнання особи, яка втратила право на користування житлом передбачені в ст. ст. 72 ЖК та ст. 405 ЦК України. Крім того ч.1 зазначеної норми передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

З позовної заяви не вбачається, і на ці обставини не посилалась позивачка та її представник та не надавали цьому докази, щодо того, чи була відповідачка членом сім'ї власника будинку, чи під час спільного проживання в будинку вели вони спільне господарство та чи мали спільний побут.

Пред'являючи позовні вимоги щодо визнання відповідачки такою що втратила право на житло та виселення її з нього позивачка посилалась на те, що згідно із свідоцтвом про право власності в порядку спадкування за законом їй належить 4/6 частини будинку АДРЕСА_1, які розташовані на земельній ділянці розміром 600 кв.м.( а.с.6). Право власності зареєстровано 21 травня 2007 року за реєстровим номером 18529368( а.с.7). Починаючи з квітня 2014 року стосунки між позивачкою , її сином з одного боку та з невісткою, відповідачкою по справі, з іншого боку, різко погіршилися. З боку останньої та її родичів мало місце агресивна поведінка по відношенню до позивачки та її сина, який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ( а.с. 58) . Згідно з довідкою №-2447 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Причиною смерті зазначено повішання ( а.с.98).

Пред'являючи позовні вимоги про виселення позивач зазначила ст. 109 ЖК, якою передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

В судовому засіданні позивачка та її представник посилались на те, що відповідачка створює неможливі умови для проживання і за життя сина позивачки і чоловіка відповідачки, останні вимушені були залишити будинок. Ці обставини в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та підтвердили те, що ОСОБА_2 та її син не мали можливості попасти в будинок, у зв'язку з тим, що відповідачка замінила замки на вхідних воротах. Останні проживали у сусідки ОСОБА_9 в будинку АДРЕСА_2» ( а.с.12- 15 -16-17), але позивач не зазначила з яких підстав вона ставить питання про виселення відповідачки. Крім того, як пояснила позивачка, в будинку крім відповідачки проживають її неповнолітні діти .

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За нормою ст. 303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

При таких обставинах судова колегія не находить підстави для скасування рішення суду, постановленого в межах заявлених вимог і на підставі тих доказів, які були надані по справі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують

Керуючись ст. ст. 303,304,307,312,317,319 ЦПК України судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -