Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1754/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Тимченко Л. М.
Категорія - спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Доповідач Сукач Т. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.10.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Сукач Т.О.

суддів Бубличенко В.П.

Карпенка О.Л.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2014 року і

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14 серпня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 14 333 долари США для придбання транспортного засобу, а відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами та повернути кредит до 14 серпня 2015 року.

26 серпня 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду, відповідно до якої було змінено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.

Починаючи з листопада 2013 року відповідач повністю припинив сплачувати проценти за користування кредитом, а з 31 липня 2013 року не виконує зобов'язання щодо повернення кредиту, у зв'язку із чим 10 вересня 2013 року банк направив на адресу відповідача письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів за користування ним, проте відповідач у встановлений термін до 17 жовтня 2013 року вимогу банку не виконав.

Враховуючи наведене, банк просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 4 921,32 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 4 706,63 доларів США, заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом 214,69 доларів США, пеня за порушення строків виконання зобов'язань 500,88 доларів США, штраф за порушення обов'язків, передбачених кредитним договором, 143,33 доларів США, а також просив стягнути штраф за порушення обов'язків щодо поновлення дії договору страхування транспортного засобу у розмірі 7 000 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції було скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2008 року в сумі 113 068 грн.33 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалоюколегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року рішення апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Скасовуючи рішення, суд касаційної інстанції в ухвалі зазначив, що вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлений відповідно з положеннями ч. 6 ст.74 ЦПК України шляхом направлення судової повістки про виклик до суду на його електронну поштову скриньку, причин неявки не повідомив. Ураховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності відповідача.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», ОСОБА_4, яка підтримували доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обґрунтованість доводів апеляційної скарги у встановлених ст.303 ЦПК України межах, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 серпня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», і ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 6761661, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 14 333 доларів США для придбання автомобіля марки «Hyundai», а відповідач зобов'язався повернути кредит у строк до 14 серпня 2015 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 7,7 % річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 14 серпня 2008 року між сторонами у справі було укладено нотаріально посвідчений договір застави, відповідно до якого ОСОБА_3 передав в заставу банку придбаний за кредитні кошти автомобіль «Hyundai», реєстраційний номер НОМЕР_1.

26 серпня 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду, відповідно до якої було змінено графік повернення кредиту та процентів за користування ним (а.с.19-20).

Судом встановлено, що з листопада 2013 року відповідач не сплачує кошти на погашення процентів за користування кредитом, а з 31 липня 2013 року не виконує зобов'язання щодо повернення кредиту, тому 10 вересня 2013 року позивач направив на адресу відповідача письмову вимогу про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів за користування ним.. Проте відповідач у встановлений термін,17 жовтня 2013 року, вимогу банку не виконав (а.с.21).

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, для погашення заборгованості, що виникла станом на 08 вересня 2013 року у розмірі 42 365,45 грн. за заявою позивача 19 грудня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис та звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «Hyundai» реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.55).

Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 20 січня 2014 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса, 31 січня 2014 року накладено арешт на автомобіль та оголошено його розшук (а.с.56,57).

Обґрунтовуючи позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 23 червня 2014 року позивач посилався на те, що виконавчий напис нотаріуса не виконано, заборгованість за кредитом складає - 4 706,63 долари США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 214,69 доларів США, пеня за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором 500,88 доларів США, штраф за порушення обов'язків, передбачених п.п.4.3.2-4.3.6 кредитного договору - 143,33 долари США, штраф за порушення обов'язків щодо поновлення договору страхування 7 000 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач у письмових поясненнях зазначав, що сплатив на рахунок ВДВС згідно постанови про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса 30 000 грн., та надав квитанцію 1/349 від 05 листопада 2014 року (а.с.58).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на автомобіль для задоволення вимог щодо погашення заборгованості за кредитом і звернення позивача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором призведе до подвійного стягнення боргу з відповідача.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором,у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 1 Закону України «Про заставу» визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

За рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави (ст.19 Закону).

Встановлено, що виконавчий напис нотаріуса від 19 грудня 2013 року не було виконано, а предмет застави - автомобіль не реалізовано, тому погашення вимог кредитора за рахунок застави не відбулося.

Звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 3-71гс14 від 09 вересня 2014 року.

Розглядаючи справу суд першої інстанції наведену правову позицію, яка згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для судів, не застосував, а тому дійшов помилкового висновку про безпідставність вимог позивача.

Крім того, суд не звернув увагу на те, що у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за нарахованими і не сплаченим процентам за користування кредитом за період з 25 листопада 2013 року по 23 червня 2014 року, за період, який не ввійшов у виконавчий напис нотаріуса, а також просив стягнути пеню відповідно до п.п.4.3.2-4.3.6 кредитного договору та штраф у розмірі 10 % від мінімальної страхової суми за договором страхування у зв'язку з невиконанням умов п.4.3.2 договору про поновлення строку дії договору страхування транспортного засобу (п.5.4), які також не ввійшли до виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків або моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч.2 ст.1050 ЦК України.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, припинив погашення кредиту, сплату процентів за користування кредитом, не поновив договір страхування транспортного засобу, вимоги позивача про стягнення з нього заборгованості за кредитом, пені та штрафів є обґрунтованими та доведеними.

Встановлено та позивачем не заперечується, що 05 листопада 2014 року відповідач сплатив на погашення суми боргу за кредитним договором 30 000 грн. (а.с.55).

Кошти в сумі 30 000 грн. надійшли на рахунок банку з ВДВС 27 січня 2015 року і в цей же день, відповідно до умов кредитного договору, банк придбав іноземну валюту - долари США за курсом на вказану дату та було погашено заборгованості відповідача за кредитним договором в сумі 1 587,91 доларів США, з яких в першу чергу погашено борг за процентам за користування кредитом в сумі 82,12 доларів США та 1505,79 доларів США боргу за кредитом. Ці обставини підтверджуються довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором, що є в матеріалах справи (а.с.106-108).

Отже, залишок заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 14 серпня 2008 року станом на 23 червня 2014 року становить: 2 972,71 доларів США неповернутий кредит; 132,57 доларів США (214,6 - 82,12) проценти за користування кредитом; 500,88 доларів США пені; штраф - 143,33 долари США; штраф - 7 000 грн. за порушення зобов'язання щодо поновлення договору страхування транспортного засобу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Із матеріалів справи вбачається, що 06.10.2011 року Національним банком України ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» видано генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій (а.с.142). Даних про те, що позивача було позбавлено ліцензії у матеріалах справи немає.

Встановлено, що кредит відповідачу банком надавався і іноземній валюті - доларах США (а.с.11-15).

У правовій позиції, що була висловлена Верховним Судом України в постановах від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15 та 24 вересня 2014 року у справі № 6-145 цс14 зазначено, що вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Також вказано на те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заборгованість відповідача за кредитом та процентами за користування кредитом підлягають стягненню у іноземній валюті, а штрафні санкції за порушення умов договору - у грошовій одиниці України - гривні.

Національний банк України станом на 06 жовтня 2015 року встановив офіційний курс гривні щодо долара США у розмірі 2121,5640 грн. за 100 доларів США.

Таким чином, на думку колегії суддів з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2008 року станом на 23 червня 2014 року в сумі 3 104,96 долари США, з яких: 2 972, 41 дол. США кредит, 132,57 дол. США проценти за користування кредитом, а також 10 626,49 грн. пені за порушення строку повернення кредиту; 3 040,84 грн. штрафу відповідно до пп.4.3.2.- 4.3.6. кредитного договору та 7 000 грн. штрафу за порушення зобов'язання щодо поновлення договору страхування транспортного засобу.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» підлягає стягненню1 884 грн.64 коп. на відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 6761661 від 14 серпня 2008 року станом на 23 червня 2014 року в сумі 3 104 (три тисячі сто чотири ) долари 96 центів США, з яких: 2 972, 41 дол. США кредит, 132,57 дол. США проценти за користування кредитом; 10 626 (десять тисяч шістсот двадцять шість) грн. 49 коп. пені за порушення строку повернення кредиту; 3 040 (три тисячі сорок) грн. 84 коп. штрафу відповідно до пп.4.3.2.- 4.3.6. кредитного договору, 7 000 (сім тисяч) грн. штрафу за порушення зобов'язання щодо поновлення договору страхування транспортного засобу, 1 884 грн.64 коп. на відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді