Справа № 405/2813/15-ц
Провадження №2/405/641/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді - Іванової Л.А.
при секретарі - Береді Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що йому на підставі договору дарування від 26.09.2014 року належить квартира за адресою: АДРЕСА_1. За цією ж адресою проживає його мати ОСОБА_3 та зареєстрований, але не проживає з осені, 2010 року його батько ОСОБА_2, який після розірвання шлюбу з його (позивача) матірю ОСОБА_3 забрав свої речі та виїхав з квартири на інше місце проживання, не приймає участі в утриманні житла. Позивач також зазначив, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує його права, як власника квартири, не дає можливості в повному обсязі використати права власника та створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому майном.
З огляду на зазначене та з посиланням на ст.ст.316, 319, 321, 391, ч.2 ст.405 ЦК України, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 4-Б за адресою: м. Кіровоград, вул. Зінченко, 32.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить оголошення в газеті «Народне слово» № 26(3204) від 25 червня 2015 року, причини неявки суду не відомі.
З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій на адресу суду заяві представник позивача не заперечувала.
Зваживши доводи, викладені в позові на обгрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, грунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Крім того, відповідно до п.17 зазначеного Договору дарування цей договір вчинено зі згоди колишнього чоловіка Дарувальника ОСОБА_2, справжність підпису якого на відповідній заяві, яка зберігається у справах нотаріуса, засвідчено 25.09.2014 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 в реєстрі за №942.
Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 вересня 2010 року, яке набрало законної сили 24 вересня 2010 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 08 серпня 1992 року у Кіровоградському районному відділі реєстрації актів цивільного стану, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 704, - було розірвано.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2014 року право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 (дата державної реєстрації 26.09.2014 року, державний реєстратор: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, підстава виникнення права власності: договір дарування, серія та номер 943, виданий 26.09.2014 року.
Відповідно до довідки, виданої КП «ЖЕО № 2» Кіровоградської міської ради від 16.04.2015 року № 563 склад сім'ї ОСОБА_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, складають: мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 29.04.2015 року місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, з 02.10.2002 року зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, кв.
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2, який є батьком позивача ОСОБА_1, після розірвання шлюбу з матірю позивача ОСОБА_3, а саме з вересня 2010 року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6, яку він залишив добровільно, при відсутності перешкоджання йому у цьому з боку членів його сімї, крім того, в квартирі відсутні його особисті речі, коштів на утримання квартири не надає, також не несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг.
Викладені обставини підтверджені матеріалами справи: договором дарування квартири від 26.09.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2014 року, якими підтверджено право власності позивача на квартиру АДРЕСА_3, відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 29.04.2015 року, згідно з якими ОСОБА_2 з 02.10.2002 року зареєстрований за вказаною вище адресою, актом від 10.01.2015 року про відсутність особи за місцем реєстрації, за підписами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_7, підписи яких посвідчено начальником КП «ЖЕО №2 Кіровоградської міської ради» ОСОБА_10, якими підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрований, але фактично не проживає з осені 2010 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_4, не приймає участі в утриманні житла, особисті речі та речі повсякденного користування в квартирі відсутні, а тому вважаються судом встановленими.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Члени сім'ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб'єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю.
Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут).
Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.
Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім'ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім'ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України.
При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім'ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім'ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.
Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом.
Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач, який набув право користування житловим приміщенням, без поважних на те причин не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6 з осені 2010, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання, і даний факт не спростовано в порядку ст.ст.10,60 ЦПК України, приймаючи до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, більш того, відповідач добровільно залишив дану квартиру, в квартирі відсутні його особисті речі та речі повсякденного користування, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: квартирою № 32 в будинку №4Б по вул. Зінченка у м. Кіровограді, при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.
Відповідно до ст.ст.16, 316, 317, 319, 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 213, 215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №32 в будинку №4Б по вул. Зінченка у м.Кіровограді.
Судові витрати по справі, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. залишити по фактично понесеним позивачем ОСОБА_1
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м.Кіровограда шляхом подачі до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
В порядку ст.233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда Л.А. Іванова