Провадження № 2/344/141/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бойчука О.В.

секретар Сушко І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача

ОСОБА_3 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діяв в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, про стягнення грошової компенсації за частку у спільній квартирі, припинення права власності на частку спільної квартири,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діяв в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, про стягнення грошової компенсації за 1/3 спільної квартири АДРЕСА_1 із зобов'язанням сплатити цю суму протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили, припинення свого права власності на цю частку спільної квартири.

Позов обґрунтовано тим, що позивач не може проживати у квартирі, оскільки там проживає ОСОБА_3, яке не впускає його в квартиру. Спільне проживання неможливе через постійні сварки. Змушений звернутися до суду у зв'язку з порушенням права власності.

У судовому засіданні сторона відповідачів позову не визнала.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та суду пояснили, що позивач придбав квартиру за власні кошти, однак зараз між сторонами виник конфлікт, який унеможливлює спільне проживання в квартирі. Отримання компенсації за частку в квартирі є єдиним можливим варіантом вирішення конфлікту, оскільки позивач не має в даний час де проживати та потребує коштів. Просили позов задовольнити.

Сторона відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Суду пояснили, що кошти у відповідачів в даний час відсутні, а тому вони не зможуть виплатити компенсацію за частку. Позивачу пропонувалися варіанти житла за межами міста, однак він відмовився. Просили у задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дала показання, відповідно до яких вона є сусідкою сторін та знає, що в квартирі на АДРЕСА_1 вони проживали усі разом. Зараз між ними триває конфлікт і позивач не має де жити.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні дала показання, відповідно до яких вона перебуває у родинних відносинах з відповідачем ОСОБА_4 та спілкувалася з ним часто. З його слів знає, що його батько ОСОБА_4 придбав квартиру на АДРЕСА_1, де вони і проживали. Пізніше ОСОБА_4 казав, що отримав квартиру та переїздить в інший район міста, а його батько розірвав шлюб та не має де жити.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні дала показання, відповідно до яких вона є сестрою дружини ОСОБА_4 та знає, що одразу після весілля батько вигнав його з квартири, а потім знову прийняв, виділивши одну кімнату та зачинивши іншу. Потім вони придбали квартиру на АДРЕСА_1, щоб запобігти продовженню конфлікту.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні дала показання, відповідно до яких вона є матір'ю відповідача ОСОБА_4 та знає, що батько та син перебувають у конфлікті з часу одруження ОСОБА_4 Квартиру на АДРЕСА_1 придбав позивач за свої кошти.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 дав суду показання, відповідно до яких знає, що у відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є конфлікт з позивачем ОСОБА_1 Суду пояснив, що цей конфлікт важко вирішити.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що із встановлених обставин справи випливають цивільні правовідносини, а також про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, копія якого міститься в матеріалах справи, власниками однокімнатної квартири АДРЕСА_1, є ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6 в рівний частках розміром 1/3 (а.с. 16).

Згідно висновку № 4/10/14 судової будівельно-технічної експертизи від 28 жовтня 2014 року експерта ОСОБА_12, вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 становить 58436,27 грн., а 2/3 - 116872,54 грн. (а.с. 80-86)

Визнаються сторонами обставини наявності між сторонами неприязних відносин, небажання проживати у спільній квартирі, наявність чинення перешкод позивачу у доступі до квартири, а тому, у відповідності до положень ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, доказуванню не підлягають. Однак, саме бажання позивача проживати у даній квартирі неодноразово висловлювались ним у судовому засіданні. Проте, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд досліджував виключно обставини наявності у позивача права на припинення у судовому порядку його права власності на частку та стягнення компенсації за неї з інших співвласників.

У відповідності до ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Однак визначена стаття не дає права на припинення частки позивача у судовому порядку, а тільки за згодою інших співвласників у договірних правовідносинах.

Положеннями ст. 365 Цивільного кодексу України, на яку теж посилається позивач, визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, а також цією статтею встановлено підстави і порядок такого припинення.

З наведеного аналізу обставин справи та норм матеріального права вбачається, що право власності позивача не порушується іншими співвласниками шляхом наявності у ОСОБА_1 рівної з ними частки в квартирі. Виділ його частки можливий за спільною згодою сторін, а ОСОБА_1 вправі розпоряджатися власною часткою та мати до неї доступ.

Звертаючись до наведених положень ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту права власності у виді позбавлення його від цього права не може бути підставою для встановлення наявності між сторонами спору з приводу захисту такого права власності позивача. ОСОБА_1 фактично звернувся до суду про позбавлення самого себе права власності шляхом зобов'язання інших співвласників придбати його майно, що прямо суперечить принципу вільного волевиявлення сторін правочину, а також, відповідно, суперечить інтересам та правам інших співвласників, які проти цього заперечують.

За таких обставин, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає встановленою відсутність порушення відповідачами права позивача на припинення права власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з чим необхідності відновлення та захисту зазначеного права позивача немає, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України, ч. 2 ст. 15, ст.ст. 16, 364, 365 Цивільного кодексу України, керуючись нормами цивільного процесуального законодавства, зокрема, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 60, 61, 179, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, який діяв в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, про стягнення грошової компенсації за частку у спільній квартирі, припинення права власності на частку спільної квартири - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Бойчук