УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 червня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі -АКБ «Райффайзенбанк Україна»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), і ОСОБА_7 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 40000 доларів США на строк до 13 червня 2016 року зі сплатою 14 % річних за його користування. У рахунок забезпечення належного виконання ОСОБА_7 взятих на себе обов'язків за кредитним договором ОСОБА_7 і ОСОБА_6 передали банку в іпотеку належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 в м. Києві, про що між сторонами укладено договір іпотеки від 13 червня 2006 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири, яку успадкували діти спадкодавця: ОСОБА_3, ОСОБА_9, а також його батько ОСОБА_5 Відповідачі не виконують належним чином зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 14 лютого 2014 року утворилась заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 15 344,84 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на 14 лютого 2014 року становить 132 439,78 грн, а також нараховано пеню за прострочення позичальником термінів виконання своїх зобов'язань за договором у сумі 483 405,23 грн. На підставі договору про відступлення права вимоги від 05 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги до позичальника та поручителя за кредитним договором від 13 червня 2006 року та за договором іпотеки від 13 червня 2006 року. Ураховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило задовольнити їх позовні вимоги та звернути стягнення на Ѕ частину квартири, яка є предметом іпотеки, та виселити відповідачів із цієї квартири.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки дія договору іпотеки була припинена в зв'язку із смертю позичальника, правові підстави для задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції є вірними враховуючи наступне.

Установлено, що 13 червня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_7 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 40000 доларів США на строк до 13 червня 2016 року зі сплатою 14 % річних за його користування.

13 червня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_7 та ОСОБА_6, яка є майновим поручителем боржника, укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 в м. Києві.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 року за ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 визнано право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 в м. Києві по 1/6 частині за кожним.

05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло усіх прав вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо плати суми основного боргу, сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу, сплати штрафних санкцій.

Відповідачі не сплачують кредит, а також проценти за його користування.

Станом на 14 лютого 2014 року заборгованість по сплаті кредиту становить 15 344,84 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України на 14 лютого 2014 року становить 132 439,78 грн, а також відповідачам нараховано пеню за прострочення позичальником термінів виконання своїх зобов'язань за договором у сумі 483 405,23 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навідь у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 23 Закону «Про іпотеку» передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна.

Установлено, що ОСОБА_7 є і боржником за кредитним договором, і іпотекодавцем за договором іпотеки.

У силу норм законодавства до відповідачів, які є спадкоємцями померлого ОСОБА_7, перейшли як права і обов'язки за основним договором у межах вартості спадкового майна, так і права і обов'язки іпотекодавця.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у статтях 12, 33 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов'язання.

Разом з тим, необхідно врахувати наступне.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Кредитором заявлені позовні вимоги до спадкоємців на підставі статей 1281, 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Розглядаючи справу, суд апеляційної інстанції встановив, що рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг» до ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_5 про задоволення спадкоємцями вимог кредитора відмовлено у зв'язку з пропуском строку пред'явлення таких вимог, передбаченого статтею 1281 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України вказані обставини не потребують доведення.

Отже, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані, підстави для задоволення позову відсутні. Вказану правову позицію наведено Верховним Судом України в постанові від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15.

Частиною першою статті 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У частині 2 статті 337 ЦПК України визначено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення і зайве посилання суду на припинення іпотеки в зв'язку із смертю позичальника не впливає і не може бути підставою для скасування правильного рішення суду. Таким чином, вказане рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Згідно з частиною 1 статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 337, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська