Номер провадження 22-ц/788/1077/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Семеній Л. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання -

Назарової О.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 31 березня 2015 року

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ТОВ « Сумитеплоенерго » ( далі - ТОВ ) звернулось до суду з даним позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги ( а.с. 53-54 ), просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість в сумі 6 621 грн. 29 коп., яка виникла за період з 01 листопада 2008 року по 31 травня 2014 року. Свої вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_4, яка є власником квартири АДРЕСА_1, не вносить плату за отримані послуги з централізованого опалення.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 31 березня 2015 року позовні вимоги ТОВ задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 борг за надані послуги з централізованого опалення в сумі 6 621 грн. 29 коп. та судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що на момент звернення до суду ТОВ з даним позовом сплив строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Вказує також, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання про застосування строків позовної давності, безпідставно посилався на оборотну відомість по особовому рахунку, так як вона, в розумінні ст.ст. 57-58 ЦПК України, не є доказом проведення нею в жовтні 2012 року оплати за надані послуги.

Заслухавши пояснення апелянта, яка підтримала доводи своєї скарги, заперечення проти скарги представника ТОВ, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду відповідає не у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 являється власником квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування квартири ( а.с. 70 ).

На підставі рішення виконкому Сумської міської ради №1338-МР від 03 серпня 2005 року, ТОВ було передано в оренду цілісний майновий комплекс по виробництву, транспортуванню теплової енергії, а рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №720 від 27 грудня 2005 року позивача визначено виробником і виконавцем послуг населенню теплопостачання і гарячого водовідведення в межах території обслуговування та транспортування і передачі теплової енергії, а також зобов'язано керуватись тарифами встановленими рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради.

Окрім того, згідно рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 травня 2011 року визначено ТОВ виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в межах території обслуговування згідно з додатком 2.

Отже, з серпня 2005 року і по сьогоднішній день ТОВ у встановленому законом порядку визначений надавачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України « Про житлово-комунальні послуги », плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 5) ч. 2 ст. 20 вказаного Закону встановлено, що споживач зобов'язаний в тому числі оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заборгованість ОСОБА_4 за надані ТОВ послуги за період з 01 листопада 2008 року по 31 травня 2014 року становить 6 621 грн. 29 коп., в тому числі 4 919 грн. 38 коп. за централізоване опалення та 1 701 грн. 91 коп. з абонплати. Вказане підтверджується оборотною відомістю, цей розрахунок проведено згідно затверджених тарифів на даний вид послуг та відповідачем не спростовано.

Доказів погашення боргу відповідачем суду надано не було.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4, як власник вищевказаної квартири, користується послугами ТОВ, проте не вносить плату за отримані послуги, тому суд прийшов до висновку що права позивача порушені і підлягають захисту.

Колегія суддів, в цілому, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Твердження апелянта, що на момент звернення до суду з даним позовом сплив строк позовної давності за весь спірний період, є безпідставними.

Зокрема, у відповідності до ст.ст. 256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як уже зазначалось, заборгованість виникла за період з 01 листопада 2008 року по 31 травня 2014 року.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, яка виникла за період з листопада 2008 року по червень 2011 року включно.

Зокрема, у відповідності до приписів ст.ст. 57 та 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності та задовольняючи позов ТОВ, суд першої інстанції виходив з того, що у жовтні 2012 року відповідачкою було внесено платіж на суму 157 грн. 20 коп., тобто вчинено дії, які свідчать про визнання боргу.

ОСОБА_4 заперечує проти сплати нею ТОВ ( з часу набуття права власності на квартиру ) будь-яких коштів за отримані послуги.

У зв»язку з виникненням спору навколо цієї обставини, судом апеляційної інстанції позивачу було роз»яснено положення ст.ст. 10-11, 57 та 60 ЦПК України, а також запропоновано надати докази здійснення відповідачкою вищевказаного платежу. Проте позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження часткового погашення ОСОБА_4 заборгованості.

Долучена ТОВ до позову оборотну відомость по особовому рахунку ( а.с. 8-11, 56-62 ) не можна визнати таким доказом з огляду на положення ст.ст. 57-58 ЦПК України, оскільки відомость виготовлена за допомогою комп'ютерної техніки самим же позивачем та безпосередньо для розгляду даної справи.

Оборотна відомость не містить посилання на дату внесення плати відповідачкою, на конкретний платіжний документ тощо, що унеможливлює перевірку достовірності внесених позивачем відомостей.

До наданої представником ТОВ у останнє судове засідання копії квитанції до прибуткового касового ордеру №1604 від 29.10.2012 року, колегія суддів також відноситься критично з огляду на наступне.

Згідно з визначенням, наданим у Положенні про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженому постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. №637 :

розрахунковий документ - це документ встановлених форми та змісту ( касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо ), що підтверджує факт в т.ч. надання послуг, отримання ( повернення ) коштів, надрукований у випадках, передбачених Законом України " Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг ", і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну;

касовий ордер - це первинний документ ( прибутковий або видатковий касовий ордер ), що застосовується для оформлення надходжень ( видачі ) готівки з каси.

Форму прибуткового касового ордера встановлено додатком №2 зазначеного Положення ( Типова форма № КО-1 ).

Пунктами 3.1 та 3.10 Положення передбачено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу ( повернення ) товарів, надання послуг, отримання ( повернення ) готівкових коштів.

Прибуткові касові ордери і квитанції до них, а також видаткові касові ордери і видаткові відомості мають заповнюватися бухгалтером чорнилом темного кольору чорнильною або кульковою ручкою, за допомогою друкарських машинок, комп'ютерних засобів чи іншими способами, які забезпечили б належне збереження цих записів протягом установленого для зберігання документів терміну.

У касових ордерах зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Видача касових ордерів і видаткових відомостей на руки особам, що вносять або одержують готівку, забороняється.

До суду апеляційної інстанції ТОВ не було надано оригіналу розрахункового документу, а лише копія квитанції до прибуткового касового ордеру №1604 від 29.10.2012 року. При цьому, в ній відсутній підпис головного бухгалтера, печатка юридичної особи, а також відомості про те, від кого, начебто, була прийнята готівка.

Отже, спростувати заперечення відповідачки, ТОВ міг лише у один спосіб - шляхом надання оригіналу розрахункового документу, по якому саме від ОСОБА_4 були прийняті 29.10.2012 року гроші на часткове погашення заборгованості. Лише такий доказ міг бути прийнятий судом, як допустимий, на підтвердження факту вчинення особисто відповідачкою дій, які б свідчили про визнання нею боргу.

Згідно ч.ч. 3-4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 передбачено, що Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Таким чином, про порушення свого права позивач міг дізнатися кожного місяця, адже від відповідачки коштів на оплату наданих послуг не надходило взагалі.

Не можна погодитися з доводами представника ТОВ в суді апеляційної інстанції в частині того, що про порушення свого права позивач дізнався лише у вересні 2009 року, при розгляді заяви попереднього власника спірної квартири - ОСОБА_5 про скасування судового наказу ( а.с. 5 ), оскільки ТОВ мало своєчасно укладати договори про надання послуг з власниками житлових приміщень та своєчасно стягувати поточну заборгованість у разі її виникнення.

До того ж, звернення ТОВ до суду 25 липня 2014 року з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 ( неналежного боржника ), не свідчить про поважність причин пропуску позовної давності до належного відповідача, яким є і була ОСОБА_4

Навіть довідка про склад сім»ї по спірній квартирі ( а.с. 6 ) датована житловим органом 29.05.2014 року, тоді як заборгованість за надані послуги позивачем стягується за період з 01.11.2008 року, що свідчить про неналежне ставлення позивача до захисту своїх прав та інтересів.

Таким чином, вимоги щодо стягнення заборгованості, яка виникла за період з листопада 2008 року по червень 2011 року включно, були заявлені ТОВ з порушенням строків позовної давності, а доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду надано не було, тому є підстави для відмови у позові в частині стягнення вказаних сум.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду згідно з пунктами 1) - 2) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. З ОСОБА_4 на користь ТОВ підлягає стягненню заборгованість за надані послуги в сумі 3 818 грн. 61 коп.

Рішення суду підлягає зміні також і в частині судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов ТОВ було задоволено частково, на 58%, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача 141 грн. 29 коп. ( 243,60 грн. * 58% ) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги відповідача ( на 42% від оспорюваної суми ), належить стягнути з ТОВ на користь апелянта 51 грн. 16 коп. (121,80 грн. * 42% ) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 31 березня 2015 року в даній справі змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » 3 818 гривень 61 копійку заборгованості за надані послуги та 141 гривню 29 копійок судового збору, а не у розмірах, визначених судом першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Сумитеплоенерго » на користь ОСОБА_4 51 гривню 16 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -