Справа № 344/7138/15-ц
Провадження № 2/344/3074/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

22 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бойчука О.В.

секретар Сушко І.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з цивільним позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про скасування наказу № 290 від 02.04.2015 року про звільнення, про поновлення на роботі на посаді головного економіста у підрозділі АТ «Банк «Фінанси та Кредит»/Західний регіональний департамент/Відділ супроводження платіжних карт, банкоматів та постермінального еквайрінгу, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що позивач у профспілці не був. Вважає звільнення неправомірним, оскільки на посаді залишені особи, перед якими позивач має перевагу у трудовому стажі та сімейному становищі. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання. Надіслав суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак послався на неможливість присутності у судовому засіданні представника юридичної особи у звязку з участю в інших судових засіданнях, що не є для суду поважною причиною повторної неявки представника у судове засідання. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач не навів суду поважних причин неявки свого представника, а представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечив, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, надіславши відповідачу копію заочного рішення для надання можливості подання заяви про його перегляд забезпечення права на справедливий суд.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши у їхній сукупності всі докази, подані на підтвердження позовних вимог, зясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у звязку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки позивача ОСОБА_2 працює в публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» з 04.04.1997 року (а.с. 12).

Наказом № 290 від 02 квітня 2015 року, копія витягу з якого міститься в матеріалах справи, ОСОБА_2, що займає посаду «Головний економіст» у підрозділі АТ «Банк «Фінанси та Кредит»/Західний регіональний департамент/Відділ супроводження платіжних карт, банкоматів та постермінального еквайрінгу, звільнити 10 квітня 2015 року в звязку зі зміною в організації виробництва та праці, скороченням чисельності та штату працівників Банку згідно п. 1ст. 40 та 49-2 КЗпП України, з виплатою компенсації за невикористану відпустку тривалістю 13 днів (а.с. 5).

Як зазначає позивач у позовній заяві, при його звільненні на роботі у відділі банку залишено ОСОБА_3 та ОСОБА_4, робочий стаж яких, відповідно 7 років та 4 роки. При звільненні у звязку зі зміною в організації виробництва, скороченням штату працівників Банку, ОСОБА_2 не запропоновано іншу роботу. Зазначені обставини нічим не спростовані.

Згідно ч. 1 ст. 42 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до положень ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як вбачається з положень вказаних статей, ОСОБА_2 при звільненні мав переважне право на залишення на роботі, а також у суду відсутнє спростування відповідачем наявності у нього для позивача роботи за відповідною професією чи спеціальністю. З цих підстав суд вважає, що вимоги статей 42 та 49-2 Кодексу законів про працю України порушені відповідачем при звільненні ОСОБА_2В наказом № 290 від 02.04.2015 року не враховано його переважне право на залишення на роботі, а також не запропоновано іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю.

У звязку з цим суд вважає, що звільнення ОСОБА_2 було неправомірним, а тому наказ № 290 від 02.04.2015 року про його звільнення підлягає скасуванню, у звязку з чим ОСОБА_2 підлягає поновленню на роботі, з якої він був незаконно звільнений - на посаді головного економіста у підрозділі АТ «Банк «Фінанси та Кредит»/Західний регіональний департамент/Відділ супроводження платіжних карт, банкоматів та постермінального еквайрінгу, з календарної дати, у яку він був звільнений 10 квітня 2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, відповідачу належить розрахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 10 квітня 2015 року по дату ухвалення рішення - 22 липня 2015 року.

За таких обставин, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та обєктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає встановленим порушення відповідачем конституційного права позивача на працю та оплату праці, у звязку з чим для відновлення зазначеного права позивача позов у цій частині слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд виходив з оцінки причинного звязку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, встановленої судом, та зясував, що позивачем не достатньо обґрунтовано з чого він виходив, оцінюючи заподіяння йому моральної шкоди в розумінні ст. 23 ЦК України у розмірі 5000,00 грн., а тому суд вважає, що ОСОБА_2 внаслідок протиправної поведінки щодо нього завдано моральної шкоди розміром 2000,00 грн. Цю суму моральної шкоди слід стягнути з відповідача на користь позивача, задовольнивши таким чином вимогу про стягнення моральної шкоди частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути в дохід бюджету 243,60 грн. судового збору.

З урахуванням положень частини 5 статті 235 Кодексу законів про працю України, пунктів 2 та 4 частини 1 статті 367 ЦПК України, рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та присудження йому виплати заробітної плати не більше ніж за один місяць слід допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 8, 43, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 23, 1167 Цивільного Кодексу України, ч. 1 ст. 42, ст. 49-2, ч. 2 ст. 235 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці»,

керуючись нормами цивільного процесуального права, зокрема, ст.ст. 11, 57, 58, 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ № 290 від 02 квітня 2015 року публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в частині звільнення ОСОБА_2 з посади головного економіста у підрозділі АТ «Банк «Фінанси та Кредит»/Західний регіональний департамент/Відділ супроводження платіжних карт, банкоматів та постермінального еквайрінгу.

Поновити ОСОБА_2, ідентифікаційний № НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, з 10 квітня 2015 року на посаді головного економіста у підрозділі АТ «Банк «Фінанси та Кредит»/Західний регіональний департамент/Відділ супроводження платіжних карт, банкоматів та постермінального еквайрінгу.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», код в , місцезнаходження: вул. Артема, буд. № 60, м. Київ, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний № НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 квітня 2015 року по 22 липня 2015 року.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», код в , місцезнаходження: вул. Артема, буд. № 60, м. Київ, на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний № НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, 2000 гривень 00 копійок моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», код в , місцезнаходження: вул. Артема, буд. № 60, м. Київ, в дохід держави в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 0002, отримувач коштів УДК у м. Івано-Франківську, код за ЄДРПОУ - 37952250, банк отримувача - ГУДК України в Івано-Франківській області, код банку отримувача (МФО) 836014, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ суду 02891693 - 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В.Бойчук