Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/767/14-ц
Номер провадження 2/540/3/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року Машівський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Кольвашенко А.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитно-заставного договору про надання споживчого кредиту удаваним та частково недійсним, зобовязання вчинити певні дії та визначення остаточної заборгованості за кредитом, -

відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в судовому засіданні 05 серпня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення,

в с т а н о в и в :

в червні 2014 року позивач ПАТ «Акцент - Банк» звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № ABZDAN100030117 від 29.04.2008 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 16138,19 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,48 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 28.04.2015. У порушення закону та умов договору відповідач зобовязання по поверненню кредиту не виконав не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, внаслідок чого станом на 27.03.2014 має заборгованість в сумі 63304,07 доларів США, що за курсом НБУ від 27.03.2014 складає 675454,47 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 29.04.2008 укладено договір застави рухомого майна, за яким відповідач надав в заставу належний йому на праві власності автомобіль MAPLE модель С81 SMA7181, рік випуску 2007, тип ТЗ: ОСОБА_4, № кузова/шасі: LJU7744S47S015451, реєстраційний номер НОМЕР_1. У звязку з наведеним позивач просить в рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним договором у вказаному розмірі витребувати у відповідача та передати в заклад позивачу заставний автомобіль; комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт); звернути стягнення на заставний автомобіль шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Акцент-Банк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «Акцент-Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

У червні 2015 року позивач звернувся до суду ще з одним позовом в якому з підстав невиконання відповідачем зобовязань за даним кредитним договором просить стягнути заборгованість станом на 29.05.2015 в розмірі 80545, 54 доларів США, що станом на 29.05.2015 складає 1694678, 12 грн.

Ухвалою суду від 15.07.2015 цивільні справи за вказаними позовами були обєднані в одне провадження.

У липні 2014 року відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом (а.с.43-46 т.1), в якому просить визнати удаваним кредитно-заставний договір № ABZDAN100030117 від 29.04.2008 в частині надання споживчого кредиту в сумі 17187,99 доларів США; визнати спірний договір укладеним в Національній валюті, а саме вважати, що кредит був наданий в розмірі 72500,00 грн на умовах гривневого кредиту; визнати недійсним п.п. 14.2, 14.3, 14.5, 14.6, 14.8, 14.10 спірного договору; зобовязати ПАТ КБ «Акцент-Банк» здійснити перерахунок заборгованості за спірним договором та визнати остаточну заборгованість за вказаним кредитом за вирахуванням сум заявлених після спливу позовної давності, вартості заставного автомобіля. В обґрунтування позову зазначив, що спірний кредитно-заставний договір є удаваним правочином, оскільки його було вчинено з метою приховання іншого правочину було здійснено надання кредиту в національній валюті України гривні. Зазначене підтверджується тим, що споживчий кредит носив цільовий характер для оплати вартості автомобіля та кошти ні у доларах ні в іншій валюті він на руки не отримував, всі банківські операції з видачі кредиту і оплати рахунків автосалону Автопланета виконувались через рахунок на його імя з якого перераховано за автомобіль 72400 грн. Вважає, що використання позивачем доларів США як зобовязання за споживчим кредитом без будь-якого посилання на національну валюту є внесенням в договір дискримінаційної умови, що значно погіршує його становище як споживача в порівнянні з банком. Крім цього, 30.10.2009 заставний автомобіль з технічним паспортом та комплектом ключів був прийнятий в нього працівником банку за актом приймання-передачі з метою його реалізації та направлення виручених коштів на погашення заборгованості, але позивач про це не повідомляє, звіту про його оцінку не надає, про суму коштів для погашення боргу після проведення його продажу не повідомляє. Вважає, що для погашення кредиту має бути врахована вартість автомобіля. Посилаючись на необхідність застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до споживчого кредитування звернуто увагу в Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 вважає умови кредитно-заставного договору щодо встановлення сторонами договору непропорційно великих штрафних санкцій та пені (розмір нарахованої та нестягнутої пені більше ніж на 100% перевищує розмір основної заборгованості) несправедливими та суперечливими відносно принципів розумності та справедливості.

За ухвалою суду від 03.07.2014 зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним.

Крім цього, відповідач направив заперечення в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що після настання матеріальної скрути він 30.10.2009 добровільно передав заставний автомобіль та повністю усунувся від контролю щодо закриття кредитної справи з підстав, визначених в кредитно-заставному договорі. В порушення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до позовної заяви не додано доказів про реєстрацію в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Ним виконанні зобовязання щодо передачі заставного автомобіля позивачу, який уповноважений здійснити від його імені всі необхідні дії, повязані зі зняттям предмета застави з обліку в органі державної реєстрації транспортних засобів, банк не звертався до нього з приводу сприяння в забезпеченні його прав та не одержував відмови, він видав довіреність на вчинення вказаних дій особами, на яких указав банк, а тому вважає, що права позивача не порушені. Вказує, що вимоги позивача заявлені безпідставно, необґрунтовано та без дотримання процедури звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, яка передбачена ст.20 Закону України «Про заставу». Заявив про застосування строку позовної давності, який просить обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із зобовязань за договором (а.с.50-53 т.1).

Позивач направив заперечення на зустрічний позов в якому просить у його задоволенні відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що сторони погодили істотні умови договору, що засвідчили своїми підписами, а з огляду на норми законодавства не може бути будь-який договір визнаватися удаваним. В той час відповідачем не зазначається, який на його думку правочин сторони вчинили чи яку угоду приховали. А вимоги про зобовязання банку вчинити дії для визначення остаточної заборгованості за кредитом мають бути розцінені як заперечення на первісний позовом, а не самостійні вимоги. Також вважає, що строк позовної давності не пропущено про що додано ряд документів (а.с. 198-201 т.1).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримує в повному обсязі, зустрічний не визнає та вважає його безпідставним. При цьому пояснив, що позивач дійсно передав працівникам банку у 2009 році автомобіль та оформив на працівників Приватбанку довіреність, але оскільки у нього були інші борги автомобіль неможливо було зняти з-під арешту.

Відповідач та його представник проти первісного позову заперечують з підстав викладених у запереченні, зустрічний позов підтримують в повному обсязі та відповідач пояснив, що після передачі автомобіля банку він більше кредитом не цікавився, хоча на їх вимогу видав довіреність та передав усі документи. Йому повідомили, що скажуть остаточну суму кредиту коли продадуть авто.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 29.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Акцент-Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк») та ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір № ABZDAN100030117, за умовами якого (п.п.2.1, 2.2, 8.1-8.4, 15.1, 17.1-17.17) Банк зобовязався надати Позичальнику кредитні кошти у розмірі 17187, 99 доларів США, з яких 15847, 12 з метою придбання автомобіля, 860,26 з метою оплати перших страхових платежів за Договорами страхування на перший рік кредиту, 7,41 з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі, 473,20 дол. з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. За умовами договору процентна ставка складає 15,48 % річних, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 2,52 % річних від суми зарезервованих ресурсів, з датою погашення 28.04.2015 року та періодом сплати з 24 по 28 кожного місяця, згідно графіку. Строк дії кредитного договору до повного виконання зобовязань сторонами. Для забезпечення повного і своєчасного виконання зобовязань за Договором, Позичальник надає Банку в заставу автомобіль MAPLE модель С81 SMA7181, рік випуску 2007, тип ТЗ: ОСОБА_4, № кузова/шасі: LJU7744S47S015451, реєстраційний номер НОМЕР_1, (а.с.12-16, 205 т.1).

Як убачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 44183712 від 12.05.2014 зареєстровано звернення стягнення на заставний автомобіль (а.с.17).

За заявою від 29.04.2008 ОСОБА_2 доручив ПАТ КБ «Акцент-Банк» продати 15628,02 доларів США за українські гривні та перерахувати кошти в сумі 72400,00 грн на поточний рахунок «Автопланета Дніпропетровськ 1» за автомобіль № кузова LJU7744S47S015451; в сумі 362,00 грн на рахунок страхової компанії «ЗАО Страховая компания «Ингострах» з призначенням платежу: страхова премія за договором особистого страхування № ABZDAN100030117 від 29.04.2008; в сумі 3625,00 грн на поточний рахунок страхової компанії «ЗАО Страховая компания «Ингострах» з призначенням платежу: страхова премія за договором страхування наземного транспорту № ABZDAN100030117 від 29.04.2008; в сумі 34 грн на поточний рахунок ДП «Інформаційний центр МЮУ за реєстрацію обтяжень рухомого майна (а.с.99).

Ордером від 29.04.2008 стверджується перерахунок коштів на рахунок АвтоПланета Дніпропетровськ 1 згідно рахунку-фактури № СФ-0021443 від 23.04.2008 за автомобіль в сумі 72400 грн (а.с.100).

Згідно розрахунку заборгованості за первинним позовом внаслідок невиконання умов кредитно-заставного договору № ABZDAN100030117 від 29.04.2008 борг відповідача ОСОБА_2 станом на 27.03.2014 становить 63304,07 доларів США, що за курсом НБУ від 27.03.2014 складає 675454,47 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 16063,88 доларів, в т.ч. прострочене тіло кредиту 12254,02 доларів, заборгованість за відсотками 9052,36 доларів, в т.ч. прострочені відсотки 9036,76 доларів, заборгованість з комісії 1445,16 доларів, в т.ч. прострочена комісія 1445,16 доларів, погашено пені, в т.ч. списано 54,57 доларів, заборгованість з пені 33705,88 доларів; штраф (фіксована частина) 23,43 доларів, штраф (відсоток від суми боргу) 3013,36 доларів (а.с.5-8).

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», яку суд в даному випадку застосовує як аналогію права, суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, суд вважає за необхідне спочатку надати оцінку обґрунтованості позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості станом на 27.03.2014, і в залежності від встановлених обставин надати оцінку в частині позову про стягнення заборгованості станом на 29.05.2015.

Так, за змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 29 жовтня 2009 року ОСОБА_2 терміном на три роки підписав довіреність за якою уповноважив шістьох осіб (як зазначив в судовому засіданні представник позивача, ці особи є працівниками ПриватБанку) користуватися та розпоряджатися належним йому автомобілем, а 30.10.2009 згідно акту передав кредитному інспектору ПАТ КБ «ПриватБанк» заставний автомобіль з техпаспортом та комплектом ключів та доручив передати його на реалізацію по ринковій ціні та направити отримані кошти на погашення заборгованості (а.с.54, 203 т.1).

Пунктами 13.2. Договору визначено можливість позасудового звернення стягнення на предмет застави в т.ч. передачі його банку у власність для задоволення і погашення забезпечених вимог, продаж третім особам. При зверненні стягнення на предмет застави в позасудовому порядку, шляхом його продажу банк встановлює його початкову ціну.

Відповідно до п. 13.3.3 Договору, під час звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку до набуття банком права власності, відповідності до ст. 237 ЦК України позичальник уповноважує банк на його розсуд від імені Позичальника здійснювати будь-які дії, необхідні для відчуження, зняття з обліку і т.д., а також передачі предмета застави у власність банку для задоволення і погашення забезпечених вимог.

Згідно п. 13.4, Позичальник зобовязаний співробітничати з банком у реалізації прав останнього щодо предмета застави згідно положення ми Договору.

05.11.2009 було проведено оцінку ринкової вартості заставного автомобіля, яка відповідно звіту про експертну оцінку транспортного засобу на дату оцінки складає 53500 грн (а.с.102-109).

В той час, згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 70 від 27.02.2015 ринкова вартість заставного автомобіля на день складення висновку становить 108926, 58 грн (а.с. 181-189 т.1).

Згідно ст. 11 Закону України «Про заставу», заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.

Крім того, відповідно до ст. 44 цього Закону, заклад - це застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя.

Таким чином, з наданих доказів убачається, що сторони обрали позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, відповідач при цьому виконав всі залежні від нього дії, зокрема передав автомобіль та видач довіреність на вчинення повязаних з ним дій, в той час працівники банку з 2009 року жодних дій спрямованих на реалізацію автомобіля та погашення за його рахунок заборгованості не вчинили, а відтак відсутні підстави вважати, що відповідач допустив порушення прав банку, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет застави та передачу його в заклад в рахунок погашення заборгованості.

Крім цього, суд визнає безпідставними доводи представника позивача про неможливість реалізації предмета застави у звязку з наявністю у ОСОБА_2 інших боргів (а.с. 65-66, 202, 204 т.1) за якими накладено арешт на його майно в т.ч. заставний автомобіль, оскільки відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до роз'яснень, викладених у абзаці 4 п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 р. зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Розглядаючи вимогу за зустрічним позовом про те, що спірний кредитно-заставний договір є удаваним приховано вчинення правочину в національній валюті, суд вважає такі посилання відповідача безпідставними, оскільки він в письмовій заяві доручив ПАТ «Акцент-Банк» продати отримані ним валютні кошти за українські гривні та перерахувати їх за автомобіль та оплатити страхові платежі. Повноваження банку на видачу кредиту в іноземній валюті підтверджуються банківською ліцензією та дозволом (а.с. 23-24 т.1), в той час як згідно статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був чинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

В судовому засіданні не встановлено факту вчинення іншого правочину ніж той що сторони вчинили, зокрема кредитно-заставного договору.

Щодо визнання недійсними пунктів 14.2, 14.3, 14.5, 14.6, 14.8, 14.10 кредитно-заставного договору суд зазначає, що в ст.ст. 6, 627 ЦК України закріплено свободу договору, яка полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Підписання договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди з усіма суттєвими умовами та змістом договору та свідчить про намір сторін прийняття на себе прав та обов'язків, зазначених у договорі, надання своєї згоди на порядок надання кредиту.

В той час, аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

В судовому засіданні таких умов не встановлено.

Разом з тим, згідно рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобовязаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, субєктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності (підприємці).

Пунктами 14.2 та 14.3 Договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобовязань щодо сплати винагород, процентів та повернення основної суми заборгованості він сплачує банку пеню в розмір 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення.

Таким чином, посилання відповідача про встановлення сторонами договору непропорційно великих штрафних санкцій та пені є безпідставними.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Щодо вимог позивача за позовом від 18.06.2015 року про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором станом на 29.05.2015, суд вважає слід зазначити таке.

Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач має заборгованість перед банком, яка станом на 29.05.2015 складає: 80545, 54 доларів США з яких: заборгованість за кредитом - 16063,88 доларів, в т.ч. прострочене тіло, заборгованість за відсотками 9390, 95 доларів, в т.ч. прострочені відсотки, заборгованість з комісії 1503, 17 доларів, в т.ч. прострочена комісія, погашено пені, в т.ч. списано 54,51 доларів, заборгованість з пені 49740, 72 доларів; штраф (фіксована частина) 11, 88 доларів, штраф (відсоток від суми боргу) 3834, 94 доларів (а.с. 4-6 т.2).

Пунктом 14.9 Договору передбачено, що при порушенні будь-якого зобовязання понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати штраф в розмірі 250 грн + 5% від суми невиконаного зобовязання.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачем не вірно визначена сума фіксованого штрафу в доларах США, оскільки за умовами договору вона розраховується у гривнях та складає 250 грн, а не 11, 88 доларів США як це вказано позивачем.

В той час, щодо доводів представника відповідача про застосування до вимог позивача строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Так, за змістом статей 257 та п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена тривалістю в один рік.

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Пунктом 14.11 договору сторони визначили, що позовна давність за вимогами про стягнення кредиту, винагороди, процентів, неустойки становить 5 років.

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Разом з тим, за ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а тому внаслідок передачі відповідачем 30.10.2009 заставного автомобіля (а.с. 54 т.1) перебіг позовної давності був перерваний.

Таким чином, станом на момент подачі позивачем первинного позову у червні 2014 року 5-річний строк позовної давності не сплив.

В той час суд визнає безпідставними доводи представника позивача про переривання строку позовної давності з тих підстав, що банком у 2011 році був вже предявлений аналогічний позов до відповідача, який за ухвалою Машівського районного суду від 29.09.2011 був залишений без розгляду, оскільки згідно ч.1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідач не виконав свої зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в установлені договором строки, позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки за користування кредитом, на що він розраховував при укладенні договору, після передачі банку автомобіля не цікавився його реалізацією та залишком заборгованості, а тому суд приходить до висновку, що він повинен сплатити банку заборгованість, яка виникла станом на 29.05.2015.

В той час в ході розгляду справи представником відповідача також було подано заяву про застосування до вказаних правовідносин ч.3 ст. 551 ЦК України.

Так, відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 549 цього Кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, істотними обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Так, судом установлено, що відповідач в даний час працює сторожем в ПСГ «Світанок» та отримує заробітну плату, що в середньому складає 2130 грн (а.с. 58 т.2), ще у 2009 році, не маючи змоги сплачувати кошти за кредитом, передав банку заставний автомобіль та видав довіреність його працівникам на його розпорядження з метою подальшої реалізації і мав сподівання на те, що він буде своєчасно реалізований так кошти підуть на погашення заборгованості, а тому суд враховуючи його майновий стан, ступінь виконання ним зобовязань, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання, а також враховуючи те, що неустойка, яка визначена у доларах США в загальному розмірі у 1, 5 рази перевищує розмір основної заборгованості, а тому приходить до висновку, що вона з урахуванням викладених обставин підлягає зменшенню, зокрема розмір пені з 49740, 72 доларів США до 4000 доларів США, а штраф (відсоток від суми боргу) з 3834, 94 доларів США до 500 доларів США.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в розмірі 31458 доларів США, що станом на 05.08.2015 складає 683083, 23 грн та 250 грн штрафу з яких: заборгованість за кредитом - 16063,88 доларів США, заборгованість за відсотками 9390, 95 доларів, заборгованість з комісії 1503, 17 доларів, пеня 4000 доларів США, штраф (відсоток від суми боргу) 500 доларів США та штраф фіксована частина - 250 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1461, 60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» заборгованість за кредитно-заставним договором № ABZDAN100030117 від 29 квітня 2008 року в розмірі 31458 доларів США, що станом на 05.08.2015 складає 683083, 23 грн та 250 грн штрафу, а також сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1461, 60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання кредитно-заставного договору про надання споживчого кредиту удаваним та частково недійсним, зобовязання вчинити певні дії та визначення остаточної заборгованості за кредитом відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 07 серпня 2015 року

Суддя: