"07" серпня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Яровенко Н.О.
при секретарі Бородіні А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-і особи: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України у м.Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
У липні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямпосилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності. В 2012 році до них переїхала проживати мати чоловіка ОСОБА_2 та була зареєстрована в її квартиру. Після смерті чоловіка в червні 2014 року ОСОБА_2 забрала свої речі та не проживає у спірній квартирі, витрати по утриманню житла не несе. Тому позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування спірною квартирою.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.
Відповідач до суду не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, а тому по справі необхідно ухвалити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання.
Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.
Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.02.2006 року (а.с.12). Довідкою Форма № 3 підтверджується, що на даний час в спірній квартирі зареєстровано п»ять осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.9).
Наполягаючи на задоволенні позову позивач пояснила, що відповідач матір»ю її померлого чоловіка, але в спірній квартирі не проживає, ніяких перешкод в користуванні квартирою відповідачу не створювалось. В червня 2014 року після смерті відповідач переїхала проживати до свого другого сина в Російську Федерацію та с того часу більше до квартири не приїжджала, речей в квартирі її немає та жодного разу не несла витрати по оплаті комунальних послуг.
В судовому засіданні достовірно встановлено те, що ОСОБА_2 була зареєстрована в квартиру АДРЕСА_1 як мати померлого чоловіка ОСОБА_1 в 2012 році.
З листа Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві вбачається, що ОСОБА_2 із заявами та повідомленнями щодо неможливості проживання в квартирі АДРЕСА_1 до Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві не зверталась (а.с.4).
В судовому засіданні будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що відповідач матір»ю померлого чоловіка позивача та з червня 2014 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1. Сварок з приводу неможливості проживання відповідача в спірній квартирі не було. За комунальні послуги відповідач не сплачує.
ОСОБА_7 в судовому засіданні в якості свідка пояснив, що відповідач в спірній квартирі не проживає більше року. Особистих речей відповідача в спірній квартирі немає, сварок з приводу неможливості проживання він не чув.
Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі, дійсно перешкоджає позивачу здійснювати його право власності, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у зв'язку з чим, суд, вважає за необхідне визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.
Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір, в розмірі 243 грн. 60 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 213, 215, 218, 226 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-і особи: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУ МВС України у м.Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1
Зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Н. О. Яровенко