АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/4704/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1523/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі Кошельнику В.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» про визнання кредитного договору частково недійсним за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2015 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») про визнання кредитного договору частково недійсним.

ОСОБА_2 зазначив, що 3 липня 2014 року сторони уклали кредитний договір № ІКАРNAOG.243813.002, за умовами якого ПАТ «ВБР» надало йому кредит у розмірі 111006 грн. на строк до 2 липня 2019 року під 16,5% річних. Пункти 6.1 і 6.3 кредитного договору передбачають неустойку за порушення позичальником строків погашення заборгованості за кредитом і сплати процентів, зокрема за прострочення повернення кредиту банк нараховує позичальнику проценти в розмірі 36% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, а за порушення строків сплати процентів - 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Названі умови кредитного договору встановлюють вимоги щодо сплати позивачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості неповернутого кредиту та/або несплачених процентів за рік) у разі невиконання ним зобов'язання за договором. Вони є несправедливими та суперечать положенням ст.ст. 11, 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ), тому в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України ці умови правочину слід визнати недійсними.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд визнати пункти 6.1 і 6.3 кредитного договору № ІКАРNAOG.243813.002 від 3 липня 2014 року, укладеного ПАТ «ВБР» і ним, недійсними.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2015 року позов задоволено частково. Пункт 6.1 укладеного сторонами кредитного договору визнано недійсним. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ПАТ «ВБР» на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Суд керувався тим, що договір кредиту в частині встановлення неустойки за прострочення позичальником повернення кредиту в розмірі 36% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ, тому в цій частині оспорюваний правочин слід визнати недійсним. Інші позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВБР» просить скасувати рішення суду в частині визнання кредитного договору частково недійсним та ухвалити в цій частині вимог нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ПАТ «ВБР» не оскаржує рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_2 про визнання п. 6.3 кредитного договору недійсним.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Представник ПАТ «ВБР», який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. Від ПАТ «ВБР» до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника.

Заслухавши учасника процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, зазначив у судовому рішенні обставини, які не підтверджені достатніми доказами, не застосував закон (ст.ст. 6, 627 ЦК України), неправильно витлумачив норми ст. 18 Закону № 1023-ХІІ та не дотримався приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю цих обставин, які суд вважав встановленими, порушенням судом норм матеріального та процесуального права рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що 3 липня 2014 року ПАТ «ВБР» і ОСОБА_2 уклали кредитний договір № ІКАРNAOG.243813.002, за умовами якого ПАТ «ВБР» надало позивачу кредит у розмірі 111006 грн. на строк до 2 липня 2019 року під 16,5% річних.

Пунктом 6.1 цього договору встановлено, що за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику проценти в розмірі 36% річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. При розрахунку приймаються: рік - 360 днів, місяць - рівний календарній кількості днів. Строк сплати даних процентів - у день їх нарахування.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Згідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч. 2 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ).

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами передбачений у ч. 3 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ і не є вичерпним. Зокрема, до несправедливих умов відносяться умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п. 5).

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договірних зв'язків та не містить імперативної норми, яка б позбавляла кредитодавця права на неустойку за порушення позичальником зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту.

Пунктом 6.1 кредитного договору визначено пеню за порушення строків повернення кредиту у розмірі 0,1% (36:360) від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Дана умова договору не встановлює вимогу щодо сплати позивачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за кредитним договором. Її наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Матеріали справи не містять достатніх та об'єктивних доказів, що п. 6.1 кредитного договору № ІКАРNAOG.243813.002 від 3 липня 2014 року, укладеного ПАТ «ВБР» і ОСОБА_2, є несправедливим.

Неврахувавши вказаних обставин і норм закону, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ОСОБА_2 є обґрунтованим.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що умови укладеного сторонами кредитного договору відповідають вимогам закону, отже підстави для визнання його частково недійсним відсутні.

Оскільки позов ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, то в силу ст. 88 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 травня 2015 року в частині задоволення позову та стягнення судового збору скасувати й ухвалити в цій частині вимог нове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_2 про визнання пункту 6.1 кредитного договору № ІКАРNAOG.243813.002 від 3 липня 2014 року, укладеного публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» і ОСОБА_2, недійсним.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О. І. Ярмолюк

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Демінська А.А.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27