№ 317/1050/14-ц
№/п 2/317/17/2015
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Ачкасова О.М.
при секретарі - Кузіної Л.Х.,
за участю прокурорів Дядюшевої К.Є., Сухорукової Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя справу за позовом прокурора Запорізького району Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Запорізької обласної державної адміністрації до Запорізької районної державної адміністрації, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області, Головного управління Держземагентства у Запорізькій області, треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області, ДП «Запорізьке лісомисливське господарство», про визнання незаконним та скасування розпорядження Запорізької районної державної адміністрації, визнання недійсними свідоцтв про право власності, витребування земельних ділянок,
У подальшому, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вказані земельні ділянки відчужено за договорами купівлі-продажу від 26.07.2013 № 5691 та № 5697, посвідченими приватним нотаріусом ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3, який на даний час є власником двох спірних ділянок.
Разом з тим прокурором встановлено, що розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації від 29.12.2012 № 1323 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Розумівської сільської ради» є незаконним, оскільки прийнято всупереч вимогам ст.ст. 20, 23, 55, 56, 118, 207 Земельного кодексу України та розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 № 610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» тому підлягає скасуванню, свідоцтва про право власності на земельні ділянки, отримані на його підставі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнанню недійсними, а земельні ділянки витребуванню на користь держави.
Представник позивача - Запорізької обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надав до суду письмові пояснення, у яких позовні вимоги прокурора підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності.
Представник відповідача - Запорізької районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив суд перенести розгляд справи у зв»язку з перебуванням представника у відпустці. На попередніх судових засіданнях представник позовні вимоги не визнав, однак, не пояснив з яких підстав, письмових заперечень та будь-яких доказів, що спростовують позицію прокуратури не надав.
Відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з»явились, були повідомлені належним чином про місце та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.
Представник відповідача - ОСОБА_3, адвокат ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. На попередніх судових засіданнях позов прокурора не визнала, оскільки вважає ОСОБА_3 добросовісним набувачем спірних земельних ділянок, письмових заперечень та доказів на підтвердження своєї позиції суду надано не було.
Представник відповідача - Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Представник відповідача - Головного управління Держземагентства у Запорізькій області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, не заперечував проти задоволення позову прокурора, просив суд розглянути справу за відсутності їх представника.
Представник третьої особи - Державної інспекції сільського господарства у Запорізькій області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив суд розглянути справу за відсутності їх представника.
Представник третьої особи - ДП «Запорізьке лісомисливське господарство» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд вважає можливим розглянути справу заочно за відсутності відповідачів, їх представників, представників третіх осіб у справі, на підставі наявних у справі доказів, адже неявка з вказаних причин, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства, не є перешкодою для розгляду справи. Неявку представника відповідача - Запорізької районної державної адміністрації з підстав перебування представника у відпустці, суд не вважає поважною.
Суд, заслухавши думку представників прокуратури, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши усі докази у сукупності, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації від 29.12.2012 року № 1323 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Розумівської сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність двом громадянам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 3 га із земель Розумівської сільської ради.
У додатку № 1 до вказаного розпорядження визначено, що у власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 1 га для ведення особистого селянського господарства.
У подальшому, ОСОБА_2 передав вказану земельну ділянку за договором купівлі - продажу від 26.07.2013 року № 5691, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3, який на даний час є її власником.
Вказану земельну ділянку ОСОБА_1 відчужено на користь ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 26.07.2013 року № 5697, посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_4
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Лісового кодексу України, ліс - тип природних комплексів, у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав'яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов'язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.
Частиною ч. 3 ст. 1 Лісового кодексу України визначено, що усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Згідно зі статтями 4, 5 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара.
До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.
Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
При цьому, у дослідженому в судовому засіданні оригіналі схеми розподілу земель колективної власності КСП ім. Орджонікідзе на земельні паї, чітко визначено, що земельні ділянки у контурі № 282, площею 25,1 га є землями лісового фонду та відносяться до земель лісогосподарського призначення, що також підтверджується листом ДП «Запорізький-науково дослідний та проектний інститут землеустрою» від 04.07.2013 року.
Також, відповідно до схеми Інвентаризації земель для проведення земельної реформи на території Розумівської сільської ради, складеній у 2005 році та дослідженої у судовому засіданні, також встановлено, що земельні ділянки, передані у власність за розпорядженням Запорізької РДА № 1323 від 29.12.2012 року, належать до земель лісового фонду.
Таким чином, земельні ділянки, передані спірним розпорядженням у власність для ведення особистого селянського господарства, з 1995 року перебували у колективній власності КСП ім. Орджонікідзе та мали статус земель лісогосподарського призначення. Після цього, ні розпорядженням Запорізької райдержадміністрації № 1323 від 29.12.2012 року, ні до його прийняття зміна цільового призначення цих земельних ділянок, у встановленому законом порядку, не проводилась. Після ліквідації КСП ім. Орджонікідзе, ці землі входили до складу земель запасу Розумівської сільської ради саме як землі лісогосподарського призначення.
Частиною 1 ст. 20 Земельного кодексу України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.
Враховуючи, що відповідачами у судове засідання не надано відповідне рішення (розпорядження) органу, уповноваженого розпоряджатися спірними земельними ділянками, про зміну їх цільового призначення із земель лісового фонду до сільськогосподарського призначення, передання їх у власність для ведення особистого селянського господарства є незаконним та суперечить вимогам ст. ст. 4, 5 Лісового кодексу України та ст. 20 Земельного кодексу України.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Матеріалами справи підтверджується факт наявності на спірних земельних ділянках лісової рослинності та можливості за природними властивостями використовувати ці землі для лісогосподарських потреб.
Зокрема, у листі ДП «Запорізьке лісомисливське господарство» від 19.08.2013 року № 646 зазначено, що вказані лісові насадження відповідно до матеріалів землеустрою 2008 року, до складу земель державного лісового фонду ДП «Запорізьке лісомисливське господарство» Крутоярівське лісництво не входять, проте питання щодо передачі лісових насаджень у контурі № 282 у підпорядкування Державного лісового фонду, було запропоновано голові сільської ради для винесення на розгляд сесії восени 2012 року. Заліснення пісчаних, не придатних до вирощування сільськогосподарської продукції земель, виконувалося у 60-х роках працівниками Крутоярівського лісництва Запорізького лісгоспу. Після зімкнення крон через 8 років, насадження передані замовнику Запорізькій районній раді. Приблизний вік насаджень 43-46 років.
Польовим обстеженням земельної ділянки контуру № 282, проведеним ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» встановлено, що земельна ділянка представлена лісовими насадженнями типу дубово-сосновий субір середнього віку 50 років. Переважну більшість складу лісових насаджень складає сосна кримська з домішками тополі чорної та дуба звичайного, середньою висотою 14 м, діаметром стовбура 22 см.
Факт заліснення цих земель також підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 17.07.2013 року.
Таким чином, прокурором доведено, що як документально, так і фактично спірні земельні ділянки належать до земель лісогосподарського призначення.
Відповідно до ч. 7 ст. 20 Земельного кодексу України зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Однак, розпорядженням Запорізької районної державної адміністрації від 29.12.2012 року № 1323 змінено цільове призначення землі із земель лісогосподарського призначення спірні ділянки передано до категорії земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства. При цьому, у спірному розпорядженні не визначено, що при передачі землі у власність змінюється її цільове призначення.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 № 610-р зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, крім випадків будівництва чи реконструкції доріг, будівництва пунктів пропуску через державний кордон, будівництва та обслуговування обєктів енергетичної інфраструктури, розміщення кладовищ.
Тобто, вилучення та зміна цільового призначення земельних ділянок лісового фонду з 10.04.2008 року прямо заборонені.
Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Так, рішеннями Запорізького районного суду Запорізької області, зокрема, від 24.06.2014 у справі № 317/938/14-ц, від 10.07.2014 у справі № 317/970/14-ц, від 06.06.2014 у справі № 317/1175/14-ц, від 23.06.2014 у справі № 317/966/14, від 01.07.2014 у справі № 317/1033/14-ц, постановленими щодо суміжних земельних ділянок, встановлено, що земельні ділянки загальною площею 12,7 га розташовані у контурі 282 Розумівської сільської ради, які передані у власність громадян на підставі розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 26.12.2012 № 1253, належать до категорії земель лісогосподарського призначення, та відповідно не могли відводитись для сільськогосподарських потреб. Ці 106 земельних ділянок, розташовані поруч зі спірними та їх площа 12,7 га у сукупності із землями переданими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (3 га) складають один контур земель (№ 282 площею 15,72 га ), як на час передачі їх у колективну власність у 1995 році, так і на даний момент.
Статтею 207 Земельного кодексу України передбачено, що втрати сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва включають втрати сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, а також втрати, завдані обмеженням у землекористуванні та погіршенням якості земель.
Відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не повязаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом.
Враховуючи, що при прийнятті оскаржуваного розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації фактично здійснено зміну цільового призначення землі із земель лісового фонду до сільськогосподарського призначення, відповідно до вимог ст. 207 Земельного кодексу України мали бути відшкодовані втрати лісогосподарського виробництва, чого відповідачами зроблено не було.
Питання щодо законності розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 29.12.2012 року № 1323 було предметом судового розгляду у порядку адміністративного судочинства.
Так, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2013 року у справі № 808/7092/13, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014 року, відмовлено у задоволенні позову прокурора про визнання незаконним розпорядження Запорізької райдержадміністрації від 29.12.2012 року № 1323 та його скасування.
Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.07.2015 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані, провадження у цій справі закрито, оскільки вона не підсудна судам адміністративної юрисдикції.
Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Враховуючи викладене, розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 29.12.2012 року № 1323 прийняте у порушення ст. ст. 20, 55, 56, 57, 207 Земельного кодексу України та ст.ст. 4, 5 Лісового кодексу України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 № 610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками», тому є незаконним та підлягає скасуванню.
Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, свідоцтва на про право власності на земельні ділянки, отримані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі незаконного розпорядження Запорізької райдержадміністрації та у порушення ст.ст. 20, 55, 56, 118, 207 Земельного кодексу України та розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 № 610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками», що є підставою для визнання їх недійсними.
У подальшому вказані земельні ділянки були відчужені на підставі договорів купівлі продажу від 26.07.2013 року № 5691 та № 5697, посвідчених приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу ОСОБА_4 та перейшли у власність ОСОБА_3
У п. 4 та п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом; не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.
У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України .
Статтею 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до приписів ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а саме п. 22 визначено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.
Пунктом 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», визначено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.
Спірні земельні ділянки вибули з власності держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації поза її волею - на підставі розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 29.12.2012 № 1323, прийнятого з перевищенням наданих законом повноважень та всупереч вимогам законодавства, а тому підлягають витребуванню у ОСОБА_3 на користь законного власника у всіх випадках.
За приписами ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Висновки суду відповідають Правовому висновку Верховного суду України у аналогічних спірних правовідносинах, у справі №6-212цс14 (Постанова від 24.12.2014 року).
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у суді, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Жодних доказів та заперечень, які б встановлювали зворотнє та вплинули на висновки суду, суду надано не було.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 45, 60, 212-215, 224-233 ЦПК України, ст. ст. 20, 21, 55, 56, 57, 118, 207 Земельного Кодексу України, ст. ст. 1, 3, 4, 5, 7 Лісового кодексу України, ст. ст. 203, 215, 387, 388 ЦК України, суд
Позов задовольнити у повному обсязі.
Визнати незаконним та скасувати розпорядження Запорізької районної державної адміністрації від 29.12.2012 року № 1323 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства, розташованих на території Розумівської сільської ради».
Рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: