Справа № 168/347/15-ц
Провадження № 2/168/103/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2015 р. Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

з участю секретаря Островерхої Т.С.

представника служби у справах дітей ОСОБА_1,

прокурора Баса В.В.,

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в смт.Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, третя особа Орган опіки і піклування Старовижівської РДА, до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4, мотивуючи позов тим, що син знаходиться на її повному утриманні, відповідач не виконує рішення про стягнення аліментів, не бере участі у вихованні сина з 2009 року, не спілкується з ним, жодного разу не приїхав до сина, не поцікавився його життям, здоровям та навчанням.

У судовому засіданні позивач підтримала позов, додала, що фактично з моменту народження сина з відповідачем не проживає, відповідач за вісім років життя дитини жодного разу не навідувався до сина і не цікавився долею дитини, хоча проживав за 8 км від неї, відвідав сина лише на день його народження коли дитині виповнився 1 рік, згодом забрав ті подарунки, які подарував, вона сама виховує дитину, аліменти виплачує по 50 грн. один раз на 2-3 місяці, син познайомився із батьком лише в день цього судового засідання. При зустрічах під час розгляду справ про розірвання шлюбу і стягнення аліментів про сина взагалі не запитував.

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що не відмовляється від дитини, не мав можливості провідувати сина у звязку з тим, що у нього є нова сімя, в даний час проживає за 40 км. від сина, не працює, тому не має коштів, щоб приїхати, підтвердив, що жодного разу сина не бачив, перешкоди в спілкуванні з дитиною йому не чинились, не заперечує проти позбавлення батьківських прав якщо так буде краще для дитини, після отримання копії позову і до моменту судового розгляду він також не звязувався з сином і не намагався з ним спілкуватись.

У судовому засіданні представник органу опіки і піклування позов підтримала повністю, надала суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який отриманий на підставі зясованих умов проживання та виховання дитини та документів, наданих сторонами.

Прокурор у судовому засіданні просить позбавити відповідача батьківських прав і позов задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку позов слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Положеннями ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

Позивач і відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, 17.04.2007р.н. (а.с.5), шлюб між якими було розірвано 13.01.2009р. (а.с.4).

Неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні /а.с.6/.

Згідно з довідкою ВДВС Старовижівського РУЮ заборгованість відповідача за аліментами станом на 01.01.2015р. становить 25601, 30 грн. (а.с.7).

У відповідача є батьком також двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу - ОСОБА_5, 2012р.н., та ОСОБА_6, 2014р.н. /а.с.37/.

Як вбачається із висновку Старовижівської районної державної адміністрації Волинської області від 04.08.2015 року №866/36/2-15, позивач проживає у будинку свого чоловіка ОСОБА_7, хлопчик має окрему кімнату, стосунки між членами сімї доброзичливі, дитині створені необхідні умови для повноцінного розвитку та проживання, хлопчик, називає татом теперішнього чоловіка мами, свого біологічного батька не памятає /а.с.40-41/.

Згідно з довідками з місця навчання відповідач не цікавиться навчанням і поведінкою сина, батьківських зборів не відвідував /а.с.45/.

Виходячи з викладеного, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

Даний висновок є обґрунтованим, оскільки при прийнятті рішення служба у справах дітей врахувала, як пояснення матері, так і дитини, довідки з навчального закладу, виконавчої служби про наявну заборгованість по аліментах.

Викладені у висновку обставини, які були взяті за основу при вирішенні питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина, повністю підтверджується при розгляді справи в суді.

Так, неповнолітній ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснив, що проживає з матір'ю та її чоловіком, якого називає батьком, рідного батька ніколи не бачив, подарунків від нього не отримував і ніколи з ним не спілкувався навіть по телефону.

Свідок ОСОБА_8, в судовому засіданні пояснила, що відповідач є її колишнім зятем, після розірвання шлюбу дочка проживає з нею, відповідач один раз приїхав на день народження дитини (на 1 рік), після цього жодного разу з дитиною не спілкувався, хоча бував неодноразово в їхньому селі.

Порушень прав відповідача як батька щодо участі у вихованні дитини чи у спілкуванні з нею, як пояснив сам відповідач, не було.

Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України).

Однак відповідач, проживаючи окремо від свого сина, не виконував свої батьківські обов'язки без поважних та обґрунтованих на це причин.

Причини, які на думку відповідача ускладнювали можливість брати участь у вихованні сина, є непереконливими, оскільки при бажанні та належному ставленні до виконання своїх батьківських обов'язків він об'єктивно міг періодично зустрічатися та спілкуватися з сином, цікавитися його життям та навчанням.

Відповідач вказаних обставин не спростував, а навпаки підтвердив. Суд, вважає його пояснення щодо неможливості у зв'язку з матеріальним станом відвідувати дитину такими, що не заслуговують на увагу та свідчать про його небажання та ухилення від обов'язків виховання сина. Наявність рішення про стягнення з його аліментів і часткове погашення в минулому заборгованості зі сплати аліментів, висновку суду не спростовують та відповідно до вимог закону та норм моралі не звільняють його від обовязку займатися вихованням сина.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків.В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Разом з тим, це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з'ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення.

Надання матеріальної допомоги на утримання дітей є лише однією із складової виконання батьківського обов'язку, і ніяким чином не може замінити участь батька у вихованні дитини, живому спілкуванні з нею, духовному та фізичному її розвитку, підготовці дитини до самостійного життя.

Оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, не спілкувався з дитиною, не виявляв інтересу до життя сина.

Крім того, суд враховує, що після отримання позову відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на те, щоб спілкуватись з сином.

З огляду на викладене позовні вимоги є обгрунтованиим і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 164 СК, ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 25.01.1983р.н., батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 17.04.2007р.н.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 243,60 грн. сплаченого нею судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_10