Справа № 2-269/11
РІШЕННЯ

іменем України

„31" січня 2011 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

при секретареві - Гудим О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом прокурора Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1, де третя особа - Управління з контролю за використанням та охороною земель в Дніпропетровській області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування заподіяної державі шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що за результатами проведеної перевірки за вимогою прокуратури району відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного заняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженого постановою КМУ від 25.06.2007 р. №963, Дніпропетровським між раненим відділом з контролю за використанням та охороною земель проведено розрахунок розміру матеріальної шкоди, заподіяної державі гр. ОСОБА_1 внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами проведеного розрахунку матеріальна шкода, заподіяна державі фактом самовільного зайняття земельної ділянки визначеної площі та категорії функціонального використання становить 12 918,00 грн.

Відповідно до припису державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель від 17.12.2007 р. гр.. ОСОБА_1 зобов'язано у 15 - денний термін сплатити шкоду, заподіяну внаслідок самовільного використання земельної ділянки. Станом на 13.03.2008 р. визначений розмір шкоди не відшкодовано до державного бюджету шляхом виплати повної суми штрафних санкцій, що є суттєвим порушенням вимог діючого законодавства та спричиняє додатку шкоду охоронюваним законом інтересам.

Предмет позову становлять наступні вимоги: про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 0,0764 га а повернути її державі в особі Дніпропетровської міської ради, про зобов'язання відповідача привести земельну ділянку у придатний для використання стан, про зобов'язання відповідача сплатити в повному обсязі суму штрафних санкцій, визначених розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного заняття земельної ділянки (у межах населеного пункту).

У судовому засіданні прокурор вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов.

Представник Дніпропетровської міської ради в окремо наданій суду заяві просив суд розглядати справу у його відсутності та задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову повністю, посилався на те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем в даній справі, він самовільно не займав земельну ділянку та нічого на ній не будував, власником домоволодіння, розташованого на земельній ділянці є ОСОБА_2

Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, рішенням №430 від 07.03.1973 р. виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів трудящих м. Дніпропетровська «Про виділення гр. ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1» було виділено гр. ОСОБА_3 земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 600 м? та зобов'язано ОСОБА_3 у місячний термін отримати в Управлінні головного архітектора міста всю технічну документацію на будівництво нового житлового будинку відповідно до цього рішення.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2008 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та про визнання права власності судом було ухвалено рішення про задоволення позову повністю: судом було ухвалено визнати дійсною угоду купівлі-продажу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 21.09.2007 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та визнано за ОСОБА_2 право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку /літ. А-1/ загальною площею 76,0 кв.м, житловою площею 27,4 кв.м, сараю /літ. Б/ загальною площею 5,0 кв.м, душу /літ. В/ загальною площею 1,2 кв.м, убиральні /літ. Г/ та споруд /літ. №1-4, ф-т/.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07.12.2007 р. станом на 07.12.2007 р. земельна ділянка площею 0,0764 га за адресою: АДРЕСА_1 використовується ОСОБА_1 під розміщення домоволодіння та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без правовстановлюючих документів, що є порушенням ст. 125 ЗК України.

07.12.2007 р. за №8/07 Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у Дніпропетровській області було складено акт обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0764 га. Земельна ділянка віднесена до державної власності.

07.12.2007 р. Управлінням з контролю за використанням та охороною земель у Дніпропетровській області було складено протокол пор адміністративне правопорушення: згідно з протоколом при перевірці дотримання вимог земельного законодавства встановлено, що станом на 07.12.2007 р. земельна ділянка площею 0,0764 га за адресою: АДРЕСА_1 використовується ОСОБА_1 під розміщення домоволодіння та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без правовстановлюючих документів, що є порушенням ст. 125 ЗК України (а.с. 5).

Цього ж дня було винесено припис (а.с. 6).

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Законом України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль саме за використанням земель, в т. ч. щодо самовільного зайняття земельних ділянок, віднесено до компетенції спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів: відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи.

Відповідно до п. 3.1 наказу Державного агентства земельних ресурсів України та Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 12.09.2007 N 110 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963" підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, є матеріали справи про адміністративне провадження, які підтверджують факт вчинення правопорушення, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; протокол про адміністративне правопорушення; припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства); акт обстеження земельної ділянки.

Отже, підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, є вказані документи в їх сукупності, які були надані у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України позивачем.

Таким чином, є такою, що підлягає задоволенню вимоги позову про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0764 га та повернути її державі в особі Дніпропетровської міської ради, та про стягнення з ОСОБА_1 в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, 12 918 грн.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимоги про зобов'язання ОСОБА_1 привести земельну ділянку у придатний для використання стан суд виходить з того, що позивач не надав доказів на підтвердження перебування земельної ділянки в іншому стані, ніж той, що є придатний для використання.

За ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подається сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; згідно з ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Утім, позивач не виконав обов'язок доказування в цій частині, не скористався в повному обсязі процесуальними правами, зокрема, не подавав заяв про забезпечення доказів за умови труднощів в їх отриманні, у зв'язку з чим суд мав би змогу дійти до іншого висновку.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст. 10, 11, ч. 3 ст. 88, ст.ст. 212, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов прокурора Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1, де третя особа - Управління з контролю за використанням та охороною земель в Дніпропетровській області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування заподіяної державі шкоди задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0764 га та повернути її державі в особі Дніпропетровської міської ради.

Стягнути з ОСОБА_1 в якості відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, 12 918 грн.

В задоволенні вимоги позову про зобов'язання ОСОБА_1 привести земельну ділянку у придатний для використання стан відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 34 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 120 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська; апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Спаї