Справа № 359/3708/14-ц
Провадження № 2/359/34/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Величка В.П.,

при секретарі судового засідання Шукало М.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

третя особа із самостійними вимогами ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа з самостійними вимогами: ОСОБА_2 про визнання спільної часткової власності та визнання права власності на ? частину будинку та за зустрічним позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати садовий будинок № 5 в СТ «Прибой» на території Процівської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області спільною часткової власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Також просила визнати за собою, право власності на 1/2 частину вказаного садового будинку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період часу з 10 травня 1974 року по 24 червня 2003 року Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_6.

За час спільного проживання в шлюбі в 1990 році подружжям був спільно побудований садовий будинок в СТ «Прибой» на території Процівської сільської ради Бориспільського р-ну Київської області. 30 жовтня 2013 року колишній чоловік помер. За час спільного проживання в шлюбі так і після його розірвання подружжя не оформили право власності на садовий будинок. Даний будинок побудований на земельній ділянці площею 0,06 га, яка була передана у приватну власність ОСОБА_6 в наслідок приватизації та належала останньому на підставі державного акту про право приватної власності на землю. Вважає, що будинок є спільною частковою власністю подружжя, тому й звернулась до суду.

Під час судового розгляду представник позивача уточнивши позовні вимоги, підтримав позов, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання, будучи повідомленою належним чином не зявилась.

Третя особа з самостійними вимогами просила задовольнити зустрічний позов та відмовити в задоволенні первісного позову.

Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що з 10 травня 1974 року по 24 червня 2003 року Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_6, що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу від 10 травня 1974 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 24 червня 2003 року(а.с.8).

30 жовтня 2013 року ОСОБА_6 помер. За життя останній заповів все своє майно ОСОБА_2, тобто, своїй молодшій сестрі, третій особі у справі. Заповіт посвідчено 19 лютого 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7, і зареєстровано в реєстрі за № 237(а.с.30).

До складу спадкового майна входить садовий будинок № 5 в садовому товаристві «Прибой», та земельна ділянка розміром 0,060 га, які знаходяться на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

16 грудня 2013 року, після смерті ОСОБА_6, за заявою доньки померлого ОСОБА_8 у Шостій Київській державній нотаріальній конторі відкрилася спадкова справа, (а.с.15).

14 березня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Шостої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

З пояснень допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вбачається, що спірний садовий будинок було побудовано покійним ОСОБА_6 без участі його колишньої дружини ОСОБА_4.

Доказів протилежного сторона позивача суду не надала. Тому відсутні підстави для визнання спірного садового будинку спільною частковою власністю ОСОБА_6 та його колишньої дружини, а відтак не можна визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку, що належав покійному ОСОБА_6

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжі коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права ті визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставиш на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на що, Позивач не довела жодної з обставин, на які вона посилалась в позові, а навпаки, досліджені в судових засідання докази свідчать про безпідставність і надуманість претензій позивачки ОСОБА_4 на предмет спору, яким є недобудований садовий будинок, розташований на землянці, що є особистою власністю покійного ОСОБА_6

Окрім того, суд критично ставиться до наявної у справі копії технічного паспорту садового будинку СТ «Прибой», який було виготовлено інженером Бориспільського БТІ ОСОБА_14

Із технічного паспорту вбачається, що: садовий будинок, мансарду житлову, сарай, погреб під частиною будівлі, огорожу (металевий прут), хвіртку, огорожу (сітка металева), ганок та балкон було побудовано в 1990 році.

Інженера БТІ ОСОБА_14 було допитано у якості свідка в судовому засіданні.

Свідок показала суду, що дійсно до неї зверталася відповідачка ОСОБА_5 зі своїм чоловіком за виготовленням технічного паспорту садового будинку в СТ «Прибой». Під час виготовлення технічного паспорту, і внесення/зазначення інформації про 1990 рік побудови: садового будинку, мансарди житлової, сараю, погребу під частиною будівлі, огорожі( металевий прут), хвіртки, огорожі(сітка металева), ганку та балкону, свідок використала інформацію зазначену в довідці №1 Садового товариства «Прибой» від 13 січня 2014 року та інформацію яку її повідомили замовники. Згідно довідки №1 СТ «Прибой» від 13 січня 2014 року ОСОБА_6 було прийнято в члени СТ «Прибой» у 1989 році а в 1990 році було побудовано садовий будинок.

Проте така інформація спростовується довідкою №1 Садового товариства «Прибой» від 15 січня 2015 року, із якої вбачається, що: ОСОБА_6 було прийнято в члени СТ «Прибой» 15 червня 1991 року; При підготовці довідки №1 від 13 січня 2013 року, інформація про членство ОСОБА_6 в СТ «Прибой» з 1989 року, а також про 1990 рік побудови садового будинку №5 в СТ «Прибой» належного ОСОБА_6, зазначена зі слів ОСОБА_5 (відповідач).

Отже, допитані свідки не підтвердили участі ОСОБА_4 у створені - будівництві спірного садового будинку, а навпаки вказали про те, що садовий будинок померлий ОСОБА_6 побудував сам, бо був працьовитий, а також йому допомагали члени садового товариства.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обовязки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Враховуючи те, що права і обовязки щодо спірного майна виникли у момент набуття ОСОБА_6 права на земельну ділянку з червня 1991 року, то правовідносини між сторонами з приводу нього нормами СК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, не регулюються.

Отже, застосування позовної давності до вимог, що випливають зі шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється в порядку встановленому шлюбно-сімейним законодавством України, який діяв на час виникнення спірних відносин і встановлений трирічним терміном для вимог про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю розведеного подружжя (ч. 3 ст. 29 КпШС).

Згідно із ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч.2-3 ст. 29 КпШС України поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведене подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Згідно зі ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася ас повинна була дізнатися про порушення свого права.

Згідно зі ст. 11 КпШС України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, колі особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особі може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Протягом усього часу позивачка ОСОБА_4 ніяких претензій до ОСОБА_6 не мала з вказаним позовом до суду звернулася тільки у 2014 році.

Відповідно до ч. 3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заяву про застосування строку позовної давності третя особа у справі подала 21 січня 2015 року.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, первісний позов слід відхилити, а зустрічний позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись 3, 10, 60, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Зустрічний позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на садовий будинок №5 в садовому товаристві «Прибой» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, загальною площею 100,6 квадратних метрів.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.06.2015р.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області (підпис) ОСОБА_15

Згідно оригіналу:

Суддя В.П. Величко