У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Фінікія» до ОСОБА_6 про виконання зобов'язання за договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Фінікія» (далі - ТОВ «ТД «Фінікія») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 28 липня 2014 року між ним та ОСОБА_6 укладений договір про зберігання у ОСОБА_6 100 кг риби (бичка в'яленого) вартістю 8 400 грн та електронних вагів «Nokasonik» вартістю 250 грн.

На вимогу ТОВ «ТД Фінікія» 18 серпня 2014 року ОСОБА_6 частково повернула зазначене майно, проте з невідомої причини відповідачка відмовляється повернути частину майна, що у неї залишилося, а саме: електроні ваги та 10 кг риби (бичка в'яленого).

Просили зобов'язати ОСОБА_6 повернути ТОВ «ТД «Фінікія» 10 кг риби (бичка в'яленого) вартістю 840 грн та електронні ваги «Nokasonik» або відшкодувати вартість цього майна.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року скасовано, позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_6 повернути ТОВ «ТД «Фінікія» 10 кг риби (бичка в'яленого) вартістю 840 грн. У разі відсутності товару стягнути з ОСОБА_6 на користь ТОВ «ТД «Фінікія» вартість товару у розмірі 840 грн. У іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до вимог ст. 936 ЦК України договір зберігання між сторонами не укладався. Крім того, позивачем помилково пред'явлено позов саме до ОСОБА_7, яка є неналежним відповідачем у справі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, апеляційний суд керувався тим, що завдання майнової шкоди позивачу відповідачкою підтверджено належним у справі доказами.

Із такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКУкраїни).

Виконання договірних зобов'язань повинно здійснюватися відповідно до умов договору, загальних положень щодо виконання зобов'язань, визначених у главі 48 ЦК України, та спеціальних правил стосовно виконання окремих видів договірних зобов'язань.

Виконання договірного зобов'язання − це вчинення боржником на користь кредитора або третьої особи певних дій, що становлять предмет виконання договірного зобов'язання. Виходячи з того, що дії боржника є правомірними і спрямовані на припинення договірного зобов'язання, вони за своєю юридичною природою є правочинами. Отже, на них поширюються загальні правила щодо правочинів.

Виконання договірного зобов'язання завжди полягає у вчиненні боржником певних дій, визначених у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК Україниза договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За змістом ч. 1 ст. 937 ЦК Українидоговір зберігання укладається у письмовій формі, зокрема, у випадку укладення договору між фізичною та юридичною особою. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Судами встановлено, що згідно з актом приймання-передачі від 28 липня 2014 року до договору про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_8 здав, а ОСОБА_6 прийняла бичок в'ялений вагою 100 кг, вартістю 8 400 грн (а. с. 6).

Згідно з актом приймання-передачі майнових цінностей на відповідальне зберігання від 28 липня 2014 року Харченко здав, а ОСОБА_6 прийняла ваги «Nokasonik» (а. с. 7).

Разом з тим договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з ОСОБА_6, про який зазначено в акті приймання-передачі, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

У даному випадку строк зберігання не був встановлений. Докази звернення позивача з вимогою до відповідачки про повернення майна у матеріалах цивільної справи також відсутні.

Згідно із ст. 950 ЦК Україниза втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Положення ст. 950 ЦК Українипро те, що зберігач відповідає на загальних підставах, передбачає встановлення судом складу правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, а також вини.

Загальні положення щодо цивільно-правової відповідальності за порушення зобов'язань передбачають наявність вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особини, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі й майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вважаючи доведеними обставини неповернення відповідачкою 10 кг риби вартістю 840 грн, апеляційний суд своїх висновків не обґрунтував, посилаючись лише на те, що такий факт не заперечується сторонами.

При цьому суд зазначив, що акт взаєморозрахунку від 11 серпня 2014 року, згідно з яким за ОСОБА_6 залишається неповернутими ще 60 кг нечищеного бичка, 7 ножів та ваги (а. с. 10), не може бути взятий до уваги як належний доказ, оскільки вказаний акт не підписаний ОСОБА_6

Таким чином, висновки апеляційного суду про те, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з договору зберігання, матеріальна відповідальність відповідачки та наявність вини ОСОБА_6 у завданні позивачу майнових збитків не підтверджена належними та допустимими доказами, наслідком чого є невстановлення обставин справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, тому рішення суду апеляційної інстанції має бути скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 339, 343, 344, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2015 року скасувати, рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік