АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

Обслуговуючого кооперативу «Севастопольський»

на рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 р.

в справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «Севастопольський» до ОСОБА_2

про зобов'язання звільнити нежитлове приміщення

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24 липня 2015 р. відмовлено в задоволенні позову Обслуговуючого кооперативу «Севастопольський» до ОСОБА_2 про зобов'язання звільнити нежитлове приміщення.

В апеляційній скарзі позивач просить це рішення скасувати і постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, рішенням Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 494 від 05 квітня 1971 р. була відведена земельна ділянка під будівництво багатоповерхових гаражів для автомашин індивідуального користування.

Рішенням Виконавчого комітету Залізничної районної ради депутатів трудящих № 1125 від 21 червня 1971 року був створений ГБК «Севастопольський».

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2011 року, за ОК "Севастопольський" визнано право власності на нежитлове приміщення - об'єкт адміністративного призначення № ПО-2/791, площею 58,62 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6 -13; 90; 92).

РішеннямСолом»янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2013 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 р. зобов»язано відповідача звільнити нежитлове приміщення - об'єкт адміністративного призначення № ПО-2/791, площею 58,62 кв. м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34 - 40 ).

Таким чином, даними судовими рішеннями встановлено, що адміністративне приміщення, яке було предметом спору в цих справах, перебуває на балансі ОК «Севастопольський», і складається з двох суміжних кімнат, підвалу та господарчого приміщення, має два окремих входи, металеві двері та на експлікації позначено цифрами 2, 3, 4. та 5 та має площу 58. 62 кв.м.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином обставини, встановлені даними судовими рішеннями, а саме розмір та характеристику приміщення № ПО-2/791, доказуванню при розгляді даного спору не підлягають.

Судом також встановлено, що 30 квітня 2009 р. між сторонами був укладений договір про сумісну діяльність, відповідно до умов якого сторони зобов'язуються об'єднати свої зусилля та майно для реконструкції об'єкта адміністративного призначення №ПО-1/791 з підвальним приміщенням та в'їзної групи, обладнаної металевими воротами №ПО-2/791.

Згідно Акту прийому виконаних робіт від 23 квітня 2011 р. робота за умовами договору була виконана належним чином і недоліків у її виконанні не виявлено (а.с. 54, 78-82). Даних обставин представники позивача в судовому засіданні не спростували.

Крім того, постановою державного виконавця ВДВС Солом»янського РУЮ у м.Києві від 20.11.2013 р. було відкрито виконавче провадження з виконання рішення суду від 09.09.2013 р.

Згідно Акту державного виконавця від 15.01.2014 р. із запереченнями представника стягувача, ОК «Севастопольський», виконаня судового рішення є неможливим у зв'язку з тим, що під час проведення виконавчих дій був наданий план за поверхами на будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в якому розмір приміщення №ПО-2/791 складає 6,6 кв.м, і на момент складання Акту було звільнено, а відповідач не чинить кооперативу перешкод у користуванні нежитловим приміщенням.

Згідно постанови державного виконавця від 01 квітня 2014 р. виконавче провадження було закінчено.

Скарги ОК «Севастопольський» в межах виконавчого провадження на дії та бездіяльність державного виконавця ухвалами суду відповідно від 25 червня 2014 р. та 30 липня 2014 р. були залишені без задоволення (а.с. 41 - 50). Цих обставин представники позивача також не заперечували.

Листом від 17 липня 2012 р. ОК «Севастопольський» звернувся до КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна» про проведення інвентаризації нежилих приміщень загальноюплощею 81,2 кв.м., що знаходяться на території кооперативу за рахунок відповідача.

Як вбачається з довідки КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна» від 11 червня 2015 р., що станом на 31.12.2012 р. реєстрація права власності на нежиле приміщення загальною площею 82,6 кв.м. по АДРЕСА_1 - відсутня (а.с. 118).

Як встановлено судом першої інстанції, представники позивача в судовому засіданні підтвердили, що предметом інвентаризації мало бути приміщення, про звільнення якого відповідачем, позивач звернувся до суду.

Також підтвердили, що така інвентаризація проведена не була, що право власності кооперативу на приміщення № ПО-2/791, площею 58,62 кв.м на підставі рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 15 лютого 2011 р. кооперативом у встановленому законом порядку зареєстроване не було.

Вище зазначеними судовими рішеннями встановлено, що нежитлове приміщення кооперативу під №ПО-2/791, про звільнення якого позивач звернувся до суду, має ті ж характеристики, що приведені в позові,однак розміром 58, 62 кв.м., тобто, є іншим приміщенням.

Згідно ч.3ст.10 ЦПК України на сторону покладається обов'язок доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Проте, будь-яких доказів, які б підтверджували наявність існування іншого нежитлового приміщення під №ПО-2/791, яке складається з двох суміжних кімнат, підвалу та господарчого приміщення тамає два окремих входи з розміром 82,6 кв.м, представники позивача суду не надали.

Крім того, з вище приведених судових рішень вбачається, що відповідач користувався нежитловим приміщенням №П-2/791 на підставі договору оренди, укладеного з позивачем до 01.09.2006 р., який на момент розгляду цих справ був розірваний.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2013 р. встановлено, що на підставі укладеного між сторонами договору від 30 квітня 2009 р. відповідачу передавалися для реконструкції приміщення № П-1/791 з підвальним приміщенням та №ПО-2/791, яке було повернуто позивачу Актом приймання виконаних робіт від 23 січня 2011 року; і ці обставини, відповідно доч.3 ст.61 ЦПК України, також не підлягають доказування, і не спростовуються представниками позивача.

Належних та допустимих доказів іншого представники позивача суду не надали (а.с. 6 - 14; 39 - 40; 54 - 56; 82).

Як встановлено судом, доказів існування в кооперативі другого приміщення під № ПО-2/791 розміром 82, 6 кв.м. представниками позивача суду не надано; т ехнічна документація та окремі аркуші з кресленнями окремих приміщень, надані представниками позивача в обгрунтування позову, не підтверджують вимог позивача та не дають можливості визначитися з розмірами приміщень на таких кресленнях, а також,ідентифікувати їх та визначитися з місцем розташування цих приміщень у кооперативі (а.с.78 - 79; 94; 96-98).

Суд обґрунтовано вважав, що надані представниками позивача креслення не можуть вважатися належними доказами в розумінні вимог ст.ст.57-58 ЦПК України, як і не можуть вважатися технічною документацією в розумінні значення цього слова, а тому, і не можуть бути прийняті судом до уваги саме як докази.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов»язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково і є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За таких обставин, з огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо недоведеності позовних вимог представниками позивача та про відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргуОбслуговуючого кооперативу «Севастопольський» - відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 24.07.2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: