Справа № 489/6550/15-ц
Номер провадження 2/489/3111/15
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14 грудня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (далі-позивач або ОСОБА_1) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачу було надано кредит у розмірі 2918,50 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем основного зобов'язання у розмірі 32803,87 грн.

11.12.2015 до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по пені та процентам у розмірі 28536,89 грн.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 уклали договір №DNH4KP62440590 від 22.06.2006, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2918,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 25,08% річних за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» воно є правонаступником Закритого акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» з 30.04.2009.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2013 позовні вимоги задоволено частково. З відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором №DNH4KP62440590 від 22.06.2006 у розмірі 29860 грн. 35 коп., а саме: 2918 грн. 50 коп. заборгованість за кредитом; 12941 грн. 85 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 14000 грн. 00 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Стягнута заборгованість порахована станом на 17.04.2013.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Строк і умови повернення кредиту та сплати відсотків визначені Договором.

Статтями 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в строк, вказаний в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідачем в односторонньому порядку порушені умови зазначеного договору.

Позивач просив суд стягнути з відповідача нараховану заборгованість по пені та відсоткам за користування кредитом.

Враховуючи те, що відповідачем не повернуто суму кредиту позивач правомірно просить стягнути нараховані відсотки та пеню.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі за № 6-1206цс15 Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Як вбачається з наданого позивачем суду розрахунку заборгованості за договором №DNH4KP62440590 від 22.06.2006, загальний залишок заборгованості за відсотками становить 18592,07 грн. Від цієї суми необхідно відняти суму заборгованості вже стягнутих з відповідача відсотків за користування кредитом, враховуючи вище вказане рішення суду. В результаті така сума складатиме 5650,22 грн. Суд, приходить до висновку, що вимоги в цій частині обґрунтовані і підлягають задоволенню. А отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути різницю заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5650,22 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як вбачається з наданого позивачем суду розрахунку заборгованості за договором №DNH4KP62440590 від 22.06.2006, загальний залишок заборгованості по пені становить 44656,90 грн. Як вказує позивач, від цієї суми необхідно відняти суму вже стягнутої заборгованості по пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 21770,23 грн., враховуючи вище вказане рішення суду.

Суд з врахуванням положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, вважає розмір даної вимоги позивача необґрунтовано завищеним, оскільки він більш ніж в 7 раз перевищує розмір простроченої заборгованості за кредитом. Тому суд вважає за необхідне зменшити розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, розмір якої визначити в сумі 2000 грн.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 327,52 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені, пропорційно до задоволеної частини вимог.

На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 549 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214, 226 ЦПК України, суд

вирішив

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП №, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в. 6 в м. Миколаєві на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором №DNH4KP62440590 від 22.06.2006 у розмірі 7650 (сім тисяч шістсот п'ятдесят) грн. 22 коп., яка складається з: заборгованості по процентам - 5650, 22 грн., заборгованість по пені - 2000 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» судовий збір у розмірі 327,52 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв