Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1987/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Галицький В. В.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.08.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Чорнобривець О.С., Потапенка В.І.

за участю секретаря: Кравченко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 30.06.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.12.2010 року відповідач звернувся до нього з проханням погодити та підписати розроблену землевпорядником технічну документацію на земельну ділянку яка належить відповідачу і яка має спільні межі із земельною ділянкою яка належить позивачу, однак позивач відмовився погодити зазначений проект документації , з тих підстав , що при розробці кадастрового плану було порушено межу належної позивачу земельної ділянки.

Позивач зазначив, що з того часу з відповідачем загострились неприязні стосунки. Відповідач навмисно в усній формі через розмови, розповіді та вигуки став розповсюджувати між сусідами наклепи, якими звинувачував його у посяганні на частину земельної ділянки, яку той отримав у спадок.

Позивач зазначив, що відповідач поводить себе агресивно, голосно вигукує на адресу позивача грубу нецензурну лайку, образливі слова, що принижує його честь і гідність. Дані принизливі дії відповідач вчиняє перед іншими людьми (сусідами, випадковими прохожими). В своїх вигуках, які адресовані на адресу позивача та членів сім'ї, відповідач вживає лайливі слова , зокрема: «тварюка», «дезертир» та інші

Позивач зазначив, що вважає вигуки відповідача такими, що не відповідають дійсності, оскільки все життя позивач працював в державних установах, веде активну громадську діяльність. Поширена відповідачем негативна недостовірна інформація порушує його особисті немайнові права, зокрема ганьбить честь, гідність, а також завдає шкоди діловій репутації

Позивач зазначив, що окрім нецензурної лайки, відповідач словесно виказує погрози фізично розправитись з ним та членами його сім'ї, при цьому викрикує: « я тебе сука розірву голими руками», «я тебе переламаю», «подумай як ти живим поїдеш», «я тебе можу вбити».

Дані принизливі дії та погрози відповідач вчиняє переважно у вечірній та нічний час, що призводить до порушення повноцінного сну. Позивач зазначив, що вказані протиправні дії вчиняються відповідачем системно, майже не щодня, тому неодноразово звертався до Вільшанського РВ УМВС із зверненнями. На звернення отримував відповіді , з яких вбачається, що відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за статтею 173 КпАП України(дрібне хуліганство).

Позивач зазначив, що з моменту загострення неприязних стосунків з відповідачем, в нього погіршилося самопочуття, постійно погіршується тиск до критичного стану, що змушує звертатись до медичної допомоги. Просив суд визнати висловлювання з боку відповідача в адресу позивача в брутальній, принизливій та непристойній формі на ґрунті особистих неприязних стосунків такими, що призвели до порушення особистих немайнових прав, що принижують честь та гідність.; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 30.06.2015 року позов задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав висловлювання з боку ОСОБА_2 в адресу ОСОБА_3 здійсненні у період з березня 2015 року по 12.05.2015 року такими, що порушують права та свободи позивача, ганьблять його гідність. Відповідно до зазначеного рішення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто 1 000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до ч. 1 ст. 270 ЦК України, відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідності до ч. 1 ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року (надалі постанови Пленуму Верховного Суду України), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Суд першої інстанції встановив, що позивач проживає по АДРЕСА_1. Відповідач проживає по АДРЕСА_2. Сторони є сусідами, їхні домоволодіння розділяє паркан виготовлений із сітки.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом березня 2015 року по момент надходження даного позову до суду, відповідач неодноразово в присутності інших осіб висловлювався в адрес позивача грубою брутальною лайкою, допускав на його адресу образливі висловлювання нецензурного змісту.

Даний факт підтверджується показами свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також відтвореним в судовому засіданні аудіо записом (а.с. 6), на якому зафіксовано образливі висловлювання відповідача в адрес позивача.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач в судовому засіданні не заперечив, що виражався неодноразово в адресу позивача нецензурною лайкою.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідач в даному випадку допустив образливі висловлювання, які ображають гідність позивача, оскільки під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. З цих підстав суд вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими, а вищезазначена інформація є такою, що порушує права та свободи позивача, ганьбить його гідність.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Враховуючи матеріальний стан відповідача, стан його здоров'я, наявність пристарілої матері, яка проживає із ним та фактично знаходиться на його утриманні, суд першої інстанції оцінив заподіяну позивачу моральну шкоду у 1000 грн.. та зазначив, що даний розмір моральної шкоди буде відповідати вимогам розумності і справедливості.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення , ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 215 ЦПК України в рішенні суду повинно бути зазначено на підставі яких доказів та з яких мотивів суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних, як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експерта.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам права.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є захист честі гідності та ділової репутації у зв'язку з поширенням недостовірної інформації яка порушує немайнові права сторони по справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач проживає по АДРЕСА_1. Відповідач проживає по АДРЕСА_2. Сторони є сусідами.

Вбачається , що між сторонами склались неприязні стосунки у зв'язку з спором відносно граничних розмірів земельних ділянок які знаходять у власності сторін.

Позивач обґрунтовує свій позов тим , що відповідач неодноразово в присутності інших осіб висловлювався в адрес позивача грубою брутальною лайкою, допускав на його адресу образливі висловлювання нецензурного змісту,що принижує його честь і гідність. Дані принизливі дії відповідач вчиняє перед сусідами, випадковими прохожими. В своїх вигуках, які адресовані на адресу позивача та членів сім'ї, відповідач вживає лайливі слова , зокрема: «тварюка», «дезертир» та інші .

Позивач зазначав, що вважає вигуки відповідача такими, що не відповідають дійсності, оскільки все життя позивач працював в державних установах, веде активну громадську діяльність. Поширена відповідачем негативна недостовірна інформація порушує його особисті немайнові права, зокрема ганьбить честь, гідність, а також завдає шкоди діловій репутації

Позивач зазначив, що окрім нецензурної лайки, відповідач висловлює погрози фізично розправитись з ним та членами його сім'ї, при цьому викрикує: « я тебе сука розірву голими руками», «я тебе переламаю», «подумай як ти живим поїдеш», «я тебе можу вбити».

Відповідно до частини 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у

пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших

засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з

використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку;

викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим

особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах,

а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в

громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також

розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або

формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової

репутації фізичної та юридичної особи.

Таким чином,позивач повинен був довести, що факт розповсюдження відповідачем по справі недостовірної інформації відносно нього, мав місце, а відповідач по справі повинен був довести, що інформація яку він розповсюдив є достовірною, але як вбачається з матеріалів справи, вимоги позивача носять загальний характер оскільки ґрунтуються на тому , що відповідач на адресу позивача висловлював образливі слова та застосовував ненормативну лексику, при цьому позивач не зазначив конкретну інформацію , яка на думку позивача є недостовірною і яка підлягає спростуванню. Лайливі, образливі слова які лунали з боку відповідача в бік позивача , які зазначені в позовній заяві, не можуть вважатись інформацією яка поширена відповідачем по справі виходячи із вимог статті 277 ЦК України .

Зазначені висловлювання які лунали з вуст відповідача містять в собі ознаки порушення громадського порядку , що відповідно розглядається в порядку адміністративного та кримінального законодавства.

З матеріалів справи вбачається , що позивач звертався до з заявою до Вільшанського РВ УМВС з заявою щодо неправомірних дій з боку ОСОБА_2 і останнього притягнуто до адміністративної відповідальності по статті 173 КпАП України.

Суд першої інстанції не звернув увагу на дані обставини, а тільки зазначив у мотивувальній частині рішенні , що відповідач в даному випадку допустив образливі висловлювання, які ображають гідність позивача, оскільки під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності. З цих підстав суд вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими, а вищезазначена інформація є такою, що порушує права та свободи позивача, ганьбить його гідність.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив дійсні обставини справи , предмет спору, що як наслідок потягло за собою постановлення рішення яке не ґрунтується на доказах та нормах матеріального права.

Приймаючи до уваги встановлені обставини колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п. 4 ст. 309 ЦК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволені позову відмовити у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, 309, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 30.06.2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відмовити.

Судові витрати покласти на сторони.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: