АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9335/2015 Головуючий у І інстанції - Марфіна Н.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_2 частину не повернутого вкладу за договором банківського вкладу №58-в-17/328920 від 10.07.2014 року в сумі 14 125,80 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 3332,50 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 160,81 грн., пеню за невчасне виконання грошового зобов'язання в сумі 2530,87 грн. та завдану моральну шкоду у розмірі 1500,50 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з відповідача в дохід держави 217,85 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні упущеної вигоди в розмірі 3261,36 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1500,50 грн. замість 25000 грн., позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить прийняти рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, вважає, що має право на відшкодування упущеної вигоди, оскільки планував розмістити грошові кошти в іншому банку під 24% річних, також вважає відшкодування моральної шкоди у сумі 1500,50 грн. непропорційним наслідкам фізичного, морального та душевного стану в результаті дій ПАТ КБ «Фінансова ініціатива».

В суді апеляційної інстанції апелянт просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції частково скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки повідомив.

На підставі ст.. 305 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з'явилися в судове засідання, за умови, що вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.07.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу №58-в-17/328920 на суму 40 000,00 грн. з процентною ставкою 24,5% річних та датою повернення вкладу 06.01.2015 року (а.с. 4-5).

Як вбачається зі змісту виписки по особовим рахункам, 06.01.2015 року на рахунок позивача було перераховано 39 991,28 грн. як повернення депозиту та відсотки по договору вкладу на загальну суму 616,19 грн. (а.с. 26-32).

Неможливість розпорядження позивачем перерахованими на його рахунок відповідачем коштами підтверджується випискою по рахунку приватного клієнта, в якій зазначено опис операції "блокування по картці" (а.с. 6), копіями наданих позивачем чеків з банкоматів про відхилення здійснення операції та перевищення лімітів на зняття (а.с. 41), а також листами Банку від 06.02.2015 року та 06.03.2015 року в яких йдеться про те, що банк вживає всіх необхідних заходів щодо невідкладеного вирішення ситуації викладеної у зверненні позивача та просить вибачення за тимчасові незручності (а.с. 46, з.б.а.с. 46).

За змістом наданої відповідачем виписки по особовому рахунку, вихідний залишок становить 16 204,23 грн. (з.б.а.с. 26), однак, позивач в позовній заяві визначив суму залишку на рахунку в розмірі 14 125,80 грн.

Відповідно до ст.. 22 ч.2 п.2 ЦК України збитками є : доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене ( упущена вигода).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні збитків у вигляді упущеної вигоди, апелянт посилається на те, що він мав намір, отримавши кошти у відповідача, укласти договір депозиту з іншим банком, де отримати прибуток у вигляді процентів за договором депозиту в розмірі 3261, 36 грн.

Відповідно до ст.. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Ч.4 ст. 60 ЦПК України Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач не надав належних і допустимих доказів, що саме таких збитків він зазнав у зв'язку із неповерненням йому вкладу відповідачем.

Його пояснення щодо того, що він можливо поклав би отримані кошти в інший банк, можливо під певний процент та можливо отримав би прибуток є, на думку колегії суддів, припущенням, на якому не може ґрунтуватися рішення суду, а тому в цій частині рішення суду є законним і обґрунтованим і тому повинно бути залишено без змін.

Щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні апеляції повинно бути відмовлено із тих підстав, що між сторонами існували договірні стосунки, однак, ні договором банківського вкладу , ні договором банківського рахунку не передбачена виплата моральної шкоди .

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Проте задоволення такої вимоги за умови її пред'явлення можливе з урахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується чи надається для суспільних потреб), у випадках, передбачених законом.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що право на відшкодування моральної шкоди у апелянта відсутнє.

Однак, оскільки колегія суддів розглядає справу в межах апеляційної скарги, а апеляційна скарги щодо неправомірності стягнення моральної шкоди не подана, то колегія суддів прийшла до висновку що апеляційна скарга в частині стягнення моральної шкоди повинна бути відхилена, а рішення суду першої інстанції залишене без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :