Номер провадження: 22-ц/785/5043/15
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Процик М.В., Кравець Ю.І.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення збитків, пов'язаних із встановленням пам'ятника,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 29 жовтня 2009 року о 20 год. 12 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки ВАЗ-21074, державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4, здійснив виїзд на тротуар по вул. Мельницькій у м. Одесі, а потім на металеву бетонну опору, внаслідок чого пасажири його автомобіля ОСОБА_5 та її син, ОСОБА_6, загинули на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 1 червня 2011 року ОСОБА_3 визнано винним на підставі ч.3ст.286 КК України і засуджено до позбавлення волі терміном на 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Вказаним вироком суду з ОСОБА_3 на її користь стягнуто моральну шкоду у розмірі 493 476 грн. 35 коп. та 4000 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2011 року вирок суду від 01 червня 2011 року було змінено в частині міри покарання ОСОБА_3 до 5 років позбавлення волі умовно. Також апеляційний суд застосував до ОСОБА_3 ст.75 КК України та звільнив його від покарання з випробувальним терміном на 3 роки відповідно до ст.76 КК України.

ОСОБА_2 зазначила, що після розгляду справи апеляційним судом вона встановила сину пам'ятник, за який сплатила 24 926 грн. Крім того, відповідачі не відшкодували їй в повному обсязі моральну шкоду, яку вона просила стягнути зі страхової компанії «Княжа» у розмірі ліміту цивільно-правової відповідальності.

У зв'язку з тим, що на момент здійснення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована, вона звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) із заявою про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, однак останнє повідомило її про те, згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2011 року було встановлено, що ОСОБА_3 відшкодував їй матеріальну шкоду у повному обсязі, а тому підстав для відшкодування їй шкоди з фонду захисту потерпілих немає.

Позивачка просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути на її користь з МТСБУ матеріальні збитки за встановлення пам'ятника сину у розмірі 7 800 грн. та з ОСОБА_3 відповідно до ст. 1201 ЦК України 17 126 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.06.2014 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 7800 грн., а з ОСОБА_3 - 17126 грн. на відшкодування витрат на спорудження пам'ятника. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.12.2014 року змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.04.2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 02.12.2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до МТСБУ про відшкодування майнової шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі МТСБУ, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права просить рішення скасувати, провадження у справі закрити відносно матеріальних збитків.

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові рішення в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 не оскаржуються.

Судами встановлено, що 29 жовтня 2009 року о 20 год. 12 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки ВАЗ 21074, державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4, здійснив виїзд на тротуар по вул. Мельницькій у м. Одесі, а потім на металеву бетонну опору, внаслідок чого пасажири цього автомобіля ОСОБА_7 та ОСОБА_6, який був сином позивачки, отримали тілесні ушкодження, від яких загинули на місці.

Власник вказаного транспортного засобу, яким заподіяно шкоду, не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 1 червня 2011 року, зміненим ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2011 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до 5 років позбавлення волі умовно з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік зі звільнення від покарання за ст. 75 КК України з випробувальним терміном на 3 роки зі стягненням на користь ОСОБА_2 шкоди з ОСОБА_3

24 лютого 2012 року ОСОБА_2 встановила сину, загиблому у ДТП, гранітний пам'ятник і згідно з квитанцією фізичної особи-підприємця ОСОБА_8 нею було сплачено 24 296 грн.

У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП не була застрахована, позивачка звернулась до МТСБУ із заявою щодо відшкодування вартості пам'ятника.

Листом від 10 липня 2012 року МТСБУ повідомило ОСОБА_2 про те, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2011 року встановлено, що ОСОБА_3 відшкодував їй матеріальну шкоду, а тому підстав для виплати відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих немає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості витрат позивачки на спорудження пам'ятника у розмірі 24 926 грн. та положень ст. 1201 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом із тим, визначаючи розмір відшкодування зі страховика, суд першої інстанції помилково виходив з вартості пам'ятника в розмірі 12 мінімальних заробітних плат.

Так, відповідно п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 24 вересня 2008 року, яка діяла на момент ДТП) витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати.

У абз. 2 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз'яснено, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Суд першої інстанції у порушення ст.ст. 212-214 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, не визначився з моментом виникнення спірних правовідносин, не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, не з'ясував фактичну вартість виготовлення пам'ятників в даній місцевості та дійшов до передчасного висновку про те, що при стягненні на користь позивачки витрат на виготовлення пам'ятника, слід виходити з розміру 12 мінімальних заробітних плат.

На виконання вимог ВССУ апеляційним судом витребувані відомості щодо вартості стандартного пам'ятника станом на жовтень 2009 року, тобто на час ДТП, за відповіддю КП «Спеціалізоване підприємство комунально - побутового обслуговування» вартість гранітного пам'ятника складає 8915,48 грн., мозаїчного пам'ятника складає 2595,30 грн.

Таким чином, виходячи з граничної вартості стандартного гранітного пам'ятника в редакції норм права, діючих на час виникнення спірних правовідносин, ОСОБА_2 має право на відшкодування витрат лише в межах 8915,48 грн.

З наданих доказів вбачається, що позивачкою встановлений гранітний пам'ятник, вартістю 24 926 грн. При цьому рішенням суду першої інстанції з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат на спорудження пам'ятника стягнуто 17126 грн., рішення в зазначеній частині набрало законної сили, ОСОБА_3 не оскаржено, відтак виходячи з граничної вартості стандартного гранітного пам'ятника витрати, які підлягають відшкодуванню, слід вважати відшкодованими.

Відповідно до ст.1201 ЦК особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Зважаючи на викладене, процесуальну можливість перегляду рішення в межах оскарження, фактичну згоду заподіювача шкоди із відшкодуванням, неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції в частині задоволення вимог ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову з огляду на викладені обставини.

Керуючись ст.ст.301,304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20 червня 2014 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення витрат на встановлення надгробного пам'ятника скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення витрат на встановлення надгробного пам'ятника відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: