Справа № 456/6120/13 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/783/3730/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2-Й. Є., представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 березня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись з позовом до Стрийської міської ради Львівської області, ОСОБА_3 про визнання незаконною приватизації земельної ділянки та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №508757, виданого ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0.0512 га розміщену по вул. Львівській, 17 в м. Стрий Львівської області для обслуговування житлового будинку.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2-Й.Є., зазначає про те, що ОСОБА_2-Й.Є. та його сестрі, ОСОБА_6, належить на праві власності 73/100 частки житлового будинку по вул. Львівській, 17 у м. Стрий Львівської області. Однак Стрийською міською радою Львівської області безпідставно, з 1992 року, їм не видається державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок. На думку апелянта, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги постанову Стрийського міського суду Львівської області від 13.02.2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014 року. Крім того, на переконання апелянта, Стрийська міська рада незаконно видала ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку площею 512 кв.м. З наведених підстав просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2- Й. Є. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті рішення про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку №17 по вул. Львівській у м. Стрий, Стрийська міська рада Львівської області діяла в межах наданих законом повноважень з дотриманням належної процедури, а відтак рішення є правомірним, а державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_3, не підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов»язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст. 55 Конституції України).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до ст. 126 ЗК України ( в редакції на час отримання земельної ділянки ОСОБА_3О.) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних правовідносин), визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.(ст. 155 ЗК України).

У спорах, пов»язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, на підставі яких видано державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати у разі видання їх з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. Таку правову позицію було висловлено Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26.09.2012 р. (справа №6-103 цс 12), в постанові від 04.06.2014 р. (справа №6-46 цс 14).

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обгрунтування позовних вимог про визнання незаконною приватизації земельної ділянки та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну для обслуговування житлового будинку №17 по вул. Львівській у м. Стрий, виданого ОСОБА_3, позивачі посилаються на тривалість розгляду Стрийським міськрайонним судом Львівської області питання землекористування, а також невирішення протягом тривалого часу Стрийською міською радою Львівської області питання про передачу позивачам у власність земельної ділянки для обслуговування належної їм на праві власності 73/100 частини житлового будинку №17 по вул. Львівській у м. Стрий Львівської області.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який, враховуючи зазначені позивачами у позовній заяві підстави для визнання незаконною приватизації земельної ділянки, беручи до уваги надані позивачами докази на обґрунтування позовних вимог, прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову у зв»язку з відсутністю передбачених законом підстав для визнання незаконною приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку№17 по вул. Львівській у м. Стрий та скасування державного акту на право власності на цю земельну ділянку.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням сесії Стрийської міської ради Львівської області від 08 червня 2006 року № 43 "Про безоплатну передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам м. Стрия" затверджено технічні документації по підготовці та видачі державних актів на право власності на землю, згідно з додатком №1 щодо земельної ділянки по вул. Львівській, 17 в м. Стрий Львівської області, загальною площею 512 кв.м, а 13.02.2007р., Стрийською міською радою ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку по вул.. Львівській, 17, серії ЯД №508757, площею 0,0512га.

З акту та протоколу №6 засідання узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів від 10.03.2006р. по вул. Львівській, 17 в м. Стрий Львівської області, вбачається, що межі земельної ділянки були визначені з урахуванням фактичного землекористування, акт встановлення і узгодження меж взято до уваги без підпису позивачів ОСОБА_2- Й. Є. та ОСОБА_6, а також ОСОБА_7, ОСОБА_8

Отже, межі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку №17 по вул. Львівській у м. Стрий Львівської області при її приватизації та видачі державного акту ОСОБА_3 були встановлені та узгоджені, що підтверджується актом узгоджувальної комісії, оскільки позивачі не бажали погодити спільні межі земельних ділянок, а відтак безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність узгодження меж земельних ділянок при приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 та видачі їй державного акту на право власності на землю.

Такими що не спростовують висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є доводи апеляційної скарги про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення Стрийський міськрайонний суд Львівської області не взяв до уваги (проігнорував) постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.02.2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.10.2014 року, оскільки такі постановлені за адміністративним позовом про визнання незаконними дій Стрийської міської ради та зобов»язання до вчинення дій. Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13.02.2009 року визнано протиправними дії Стрийської міської ради щодо не розгляду заяви ОСОБА_2-Й.Є, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про закріплення земельної ділянки за будинковолодінням №17 по вул. Львівській у м. Стрий та зобов»язано Стрийську міську раду розглянути їх заяву про виділення в користування земельної ділянки площею 2125 кв.м згідно діючого законодавства.

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що невиконання Стрийською міською радою Львівської області постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області 13.02.2009 р. не є підставою для визнання незаконною приватизації земельної ділянки ОСОБА_3 та визнання недійсним оспорюваного позивачами державного акту на право власності на землю.

Відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_2-Й.Є. не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

ОСОБА_9