Справа № 127/4794/15-ц Провадження № 22-ц/772/2326/2015Головуючий в суді першої інстанції Овсюк Є. М.
Категорія 27 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

07 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтко Ю.Б.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Горобця Дмитра Григоровича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" в особі відділення №333, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне мале підприємство "Павлін" про визнання поруки такою, що припинена,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся в міський суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» і згідно із заявою про уточнення позовних вимог просив визнати поруку ОСОБА_3 за договором поруки №57200 від 07 листопада 2006 року, укладеним з АКІБ «УкрСиббанк» такою, що припинена починаючи з 26.11.2010 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що 07 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПМП «Павлін» було укладено кредитний договір №0, а в забезпечення виконання зобов'язань за ним між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки №57200, відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов'язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №00, як існуючих на теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Оскільки строк чинності поруки в договорі не встановлений, а заявою №1 від 12.05.2010 року, адресованою ПМП «Павлін» банк змінив термін повернення всієї суми кредиту та процентів за користування ним на 26 травня 2010 року, проте впродовж шести місяців не пред'явив вимогу про виконання зобов'язань поручителем, позивач просив на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України визнати поруку такою, що припинена з 26.11.2010 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2015 року позов задоволено. Визнано поруку ОСОБА_3 за договором поруки №57200 від 07 листопада 2006 року укладеного з АКІБ «УкрСиббанк» такою, що припинена починаючи з 26.11.2010 року.

Не погодившись із рішенням представник ПАТ «Дельта Банк» Горобець Д.Г. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції просить скасувати його і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача Горобець Д.Г. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Інші особи, які беруть участь у справі, повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляції та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, а сторонами не заперечується, що 07 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПМП «Павлін» було укладено кредитний договір №0, за умовами якого Банк зобов'язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит у формі одного траншу або декількох траншів, але в будь-якому випадку в межах загальної суми кредиту в іноземній валюті, що дорівнює 370000 швейцарських франків у порядку та на умовах, визначених Договором. Вказана загальна сума кредиту дорівнює еквіваленту 1486607,46 грн. за курсом Національного банку України не день укладення договору.

У відповідності до п. 1.2.1 кредитного договору позичальник у бідь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 06.11.2017 року. За використання кредитних коштів за цим договором встановлюється процентна ставка в розмірі 8,49% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно умов цього договору.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 07 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір поруки №57200, відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання в повному обсязі позичальником зобов'язань, що виникли з кредитного договору №00 від 07.11.2006 року, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У відповідності до п. 3.1 договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, а згідно з п. 3.2 порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань позичальника по вищезазначеному кредитному договору.

12 травня 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» за вих. №132/10-61 направив директору ПМП «Павлін» ОСОБА_3 заяву за №1, за змістом якої станом на 12.05.2010 року за кредитним договором обліковується прострочена заборгованість, яка складає 48154,64 грн. швейцарських франків. Відповідно до умов кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку, визначеному кредитним договором.

Також у відповідності до даного листа банк вимагав негайного виконання позичальником порушеного зобов'язання та погасити заборгованість, а також повідомив позичальника, що з дати одержання останнім даної заяви термін повернення всієї суми кредиту та процентів буде вважатися таким, що настав, а кредитна заборгованість - обов'язковою до виконання в повному обсязі, якщо порушене зобов'язання на той момент не буде виконане. У будь-якому випадку, новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги банку не може перевищувати 14 календарних днів з дати відправлення банком вказаної вимоги.

Колегія суддів відкидає посилання апелянта на те, що відповідна заява не може бути прийнята до уваги, так як подана в копії, а не в оригіналі. Так, суду апеляційної інстанції надано копію цієї заяви, засвідчену в установленому порядку її одержувачем - ПМП «Павлін», посадові особи якого несуть відповідальність за правильність відображених у ній відомостей. Також до заяви додано копію фіскального чека про подання відділенню поштового зв'язку 12.05.2010 року рекомендованого листа, адресованого ПМП «Павлін». Факт направлення такої заяви ПМП «Павлін» не заперечувався й відправником - Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» як продавцем та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» як Покупцем укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №00 від 07.11.2006 року з ПМП «Павлін» й договором поруки №57200 від 07.11.2006 року з ОСОБА_3

Оскільки у зв'язку з порушенням боржником строку виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК і розділу 11 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором надіславши 12 травня 2010 року заяву (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних з ним платежів, проте впродовж шести місяців після цього, тобто до 26 листопада 2010 року не пред'явив вимоги до поручителя про погашення боргу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, а поруку ОСОБА_3 за договором поруки №57200 від 07.06.2006 року слід визнати такою, що припинена, починаючи з 26.11.2006 року.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися, так як його зроблено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Статтею 14 ЦПК України закріплено принцип обов'язковості судових рішень, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що наявність чи відсутність прав і фактів, що лежать в їх основі, встановлюються остаточно, і в тому, що встановлені рішенням суду права підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу уповноважених осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2014 року, яке набрало законної сили 11 червня 2014 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Приватного малого підприємства «Павлін», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановлено стягнути солідарно з Приватного малого підприємства «Павлін», ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», м. Київ - 4798270 грн. 82 коп., що становить заборгованість за кредитним договором від 07.11.2006 року №0 станом на 12.03.2004 року, в тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 3087876 грн. 42 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 110115 грн. 75 коп.; нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 1509232 грн. 77 коп.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 91045 грн. 88 коп.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 брала участь в судових засіданнях й заперечувала проти позову з тих підстав, що ОСОБА_3 не було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором, хоча відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України відповідач може заперечувати проти позову, посилаючись на незаконність вимог позивача, їх необгрунтованість, відсутність у позивача права на звернення до суду або наявність перешкод для відкриття провадження у справі. Заперечення проти позову можуть стосуватися всіх заявлених вимог чи їх певної частини або обсягу.

Відповідач ОСОБА_3 своїм правом на заперечення проти позову, як і правом пред'явити зустрічний позов відповідно до ст. 123 ЦПК України не скористався і судом ухвалено рішення про солідарне стягнення з нього і очолюваного ним підприємства суми боргу.

Впродовж встановленого процесуальним законом строку ОСОБА_3 судове рішення не оскаржив.

При цьому суд встановив, що позовні вимоги обґрунтовуються належними та допустимими доказами наявності кредитних правовідносин між сторонами, які забезпечені порукою, право вимоги кредитора по яким було набуто позивачем у спосіб, передбачений законом, з яких беззаперечно вбачається невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань, в силу чого утворилась заборгованість перед позивачем, що свідчить про порушення прав та інтересів останнього з об'єктивною наявністю правових наслідків відповідальності поручителя перед кредитором, як солідарного боржника.

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора про стягнення боргу як до боржника, так і до поручителя, відсутні підстави для застос ування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Неправильне застосування норм матеріального або процесуального права відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Горобця Дмитра Григоровича - задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" в особі відділення №333, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Приватне мале підприємство "Павлін" про визнання поруки такою, що припинена - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.