Справа № 487/3478/15-ц
Провадження № 2/487/1703/15
УХВАЛА

03.07.2015 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А..

при секретарі Пономарьової Д.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 65 256 грн. 52 коп., з яких: 58 821,53 грн. - сума індексу інфляції, 6 434,99 грн. - 3% річних, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач добровільно не відшкодував матеріальну і моральну шкоду, стягнуті на його користь за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 01.03.2013 р., а тому, прострочив виконання грошового зобов*язання, і на підставі ст. 625 ЦК України сума заборгованості збільшилася з урахуванням індексу інфляції і 3% річних.

В судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, а саме: 1/3 частки квартири №16 в м. Миколаєві по вул. Фрунзе, 83, та до набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам у будь-якій спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна, що належить ОСОБА_4, а саме: 1/3 частки квартири №16 в м. Миколаєві по вул. Фрунзе, 83. Клопотання представник позивача обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 вже здійснював відчуження вказаної квартири, існує імовірність, що відповідач знову буде намагатися здійснити відчуження належної йому частки квартири, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Представника відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що сума основної заборгованості відповідачем сплачена 30.06.2015 р., надавши суду оригінал квитанції, яка свідчить про це, ніяких спроб здійснити відчуження частки квартири, належної відповідачу, останній не вживає.

Частиною першою ст. 151 ЦПК України встановлено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною третьою ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вказує позивач у заявленому клопотанні, належне відповідачу майно на момент виконання рішення суду з великою мірою вірогідності буде відчужене, але переконливих доказів, які свідчать, що існує реальна загроза відчуження (з боку відповідача вчиняються відповідні дії) зазначеного майна, не надано. Посилання на те, що відповідач здійснював вже відчуження частки квартири з метою уникнути відповідальності за вчинений злочин, суд до уваги не приймає, оскільки на виконання вказаного вироку суду відповідач сплатив на рахунок Заводського ВДВС ММУЮ 104 500 грн., про що свідчить надана представником відповідача і оглянута в судовому засіданні квитанція №0.0.404016879.1 від 30.06.2015 р.

Не заслуговують на увагу, і є передчасними посилання позивача у заяві про забезпечення позову на те, що єдиним джерелом погашення боргу буде належне боржнику на праві власності майно, а саме: 1/3 частка квартири №16 в м. Миколаєві по вул. Фрунзе, 83, адже умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», який також передбачає перелік дій державного виконавця в разі, якщо майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача.

Крім того, суд вважає, що вид забезпечення позову, заявлений позивачем накладення арешту на частку квартири, є не відповідним заявленим позовним вимогам, адже зазначене майно в заяві про забезпечення позову не є предметом спору.

Інших достатніх підстав, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивачем не зазначено.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів відмовити за необґрунтованістю.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п*яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п*яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Т.А. Карташева