Справа № 344/2121/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1474/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_15 про визнання майнових прав на частину об'єкту незавершеного будівництва за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_15 на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 звернулись в суд з позовом, уточнивши його в подальшому, до фізичної особи - підприємця ОСОБА_15 про визнання майнових прав на частину об'єкту незавершеного будівництва.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 квітня 2015 року позов задоволено. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2015 року виправлено описку в рішенні суду.

Визнано за позивачами майнове право на квартири багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_1 у м. Івано-Франківську - як частину об'єкту незавершеного будівництва. Зокрема, за ОСОБА_2 майнове право на трьохкімнатну квартиру №4, загальною площею 91,04 кв.м., розташовану на третьому поверсі будинку; за ОСОБА_3 майнове право на двокімнатну квартиру №15, загальною площею 67,4 кв.м., розташовану на шостому поверсі будинку; за ОСОБА_4 майнове право на двокімнатну квартиру №12, загальною площею 66,37 кв.м, розташовану на п'ятому поверсі будинку; за ОСОБА_5 майнове право на двокімнатну квартиру №14, загальною площею 68,75 кв.м, розташовану на шостому поверсі будинку; за ОСОБА_6 майнове право на двокімнатну квартиру №11, загальною площею 68,75 кв.м, розташовану на п'ятому поверсі будинку; за ОСОБА_7 майнове право на двокімнатну квартиру №6, загальною площею 67,4 кв.м, розташовану на третьому поверсі будинку; за ОСОБА_8 майнове право на двокімнатну квартиру №9, загальною площею 67,4 кв.м, розташовану на четвертому поверсі будинку; за ОСОБА_9 майнове право на трьохкімнатну квартиру №7, загальною площею 91,04 кв.м, розташовану на четвертому поверсі будинку; за ОСОБА_10 майнове право на двокімнатну квартиру №5, загальною площею 65,2 кв.м, розташовану на третьому поверсі будинку; за ОСОБА_11 майнове право на двокімнатну квартиру №18, загальною площею 66,37 кв.м, розташовану на сьомому поверсі будинку; за ОСОБА_12 та ОСОБА_13 майнове право на двокімнатну квартиру №8, загальною площею 68,75 кв.м, розташовану на четвертому поверсі будинку ; за ОСОБА_14 майнове право на нежитлове приміщення № V, загальною площею 45,6 кв.м, що знаходиться на підвальному поверсі будинку - як частину об'єкту незавершеного будівництва.

Також вирішено питання розподілу судових витрат.

На рішення суду фізична особа - підприємець ОСОБА_15 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про визнання об'єкту будівництва по АДРЕСА_2, в м. Івано-Франківську об'єктом незавершеного будівництва. При цьому судом взято до уваги виключно технічний паспорт на об'єкт незавершеного будівництва - квартирний (багатоповерховий) житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення готовністю 12 %. Разом з тим, відповідно до вимог законодавства до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Натомість, власником новоствореного нерухомого майна як об'єкта цивільного обороту особа є тільки тоді, коли воно прийняте до експлуатації в порядку, визначеному законодавством, а у разі необхідності реєстрації майна - з моменту державної реєстрації.

Також вказує на помилкове застосування судом норм Закону України «Про іпотеку», оскільки між сторонами відсутні правовідносини у сфері застави нерухомості (іпотеки). В той же час договірні відносини між сторонами врегульовано нормами ст.ст. 1130-1143 ЦК України.

З цих підстав апелянт просила рішення суду змінити, позов задовольнити частково, визнавши за позивачами майнове право на відповідні квартири після завершення будівництва багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_1 у м. Івано-Франківську.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник позивачів ОСОБА_16 та позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 суд першої інстанції виходив з того, що будівельний об'єкт по АДРЕСА_2, в м. Івано-Франківську є об'єктом незавершеного будівництва і на його частки можуть виникнути майнові права. Тому відповідно прийшов до висновку, що їх права підлягають захисту в обраний спосіб та визнав за позивачами майнове право на квартири багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_1 у м. Івано-Франківську - як частину об'єкту незавершеного будівництва.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (далі - Закону) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Як передбачено ч. 1 ст.4 Закону об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону суб'єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави.

Частиною 1 ст. 6 Закону передбачено, що відносини, які виникають при здійсненні інвестиційної діяльності на Україні, регулюються цим Законом, іншими законодавчими актами України.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

У статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» вказано, що об'єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально - побутового призначення в об'єкті будівництва, яке після закінчення будівництва стає окремим майном.

Як вбачається із матеріалів справи, 26 березня 2008 року між приватним підприємцем ОСОБА_15 (Сторона-1) та ОСОБА_2 (Сторона-2) укладено договір простого товариства №4 (а.с. 30-32 т. 1).

Відповідно до п.1.1 договору сторони домовились про ведення спільної діяльності без створення юридичної особи для підготовки земельної ділянки до будівництва, будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_3 в м. Івано-Франківську, на підставі рішення Івано-Франківського МВК від 24 листопада 2005 року про надання відповідачу дозволу на проведення проектно-пошукових робіт.

Сторони зобов'язуються діяти спільно шляхом об'єднання грошових коштів, професійних навичок та знань, а також ділових зв'язків для досягнення мети спільної діяльності (п.1.2).

Згідно розділу 5 договору вклад Сторони -2 становлять грошові кошти в сумі 491 934,64 грн. на день укладення договору, а її доля складає об'єкт, що являє собою трьохкімнатну квартиру №4, загальною площею 91,04 кв.м., розташовану на третьому поверсі цього будинку.

Аналогічні договори, з відповідними змінами, були укладені між відповідачем та іншими позивачами.

Так, ОСОБА_3 - договір №15 від 05 травня 2007 року, згідно якого його вклад становлять грошові кошти в сумі 245 066,40 грн., а доля - об'єкт, що являє собою квартиру №15, загальною площею 67,4 кв.м., розташовану на шостому поверсі будинку; ОСОБА_4 - договір №12 від 26 липня 2007 року (вклад відповідно 258 080,25 грн., доля - об'єкт, що являє собою квартиру №12, загальною площею 66,37 кв.м, розташовану на п'ятому поверсі будинку); ОСОБА_5 - договір №14 від 22 січня 2008 року (вклад становить 329 828,13 грн., а доля відповідно - об'єкт, що являє собою квартиру №14, загальною площею 68,75 кв.м, розташовану на шостому поверсі будинку); ОСОБА_6 - договір №11 від 27 липня 2007 року (вклад - 274 278,13 грн., доля - квартира №11, загальною площею 68,75 кв.м, розташована на п'ятому поверсі будинку; ОСОБА_7 - договір №6 від 21 грудня 2006 року (вклад - 238 259,00 грн., доля - квартира №6 на третьому поверсі будинку, загальною площею 67,4 кв.м); ОСОБА_8 - договір №9 від 11 січня 2007 року (вклад - 245 066,4 грн., доля - квартира №9 на четвертому поверсі будинку, загальною площею 67,4 кв.м); ОСОБА_9 - договір №7 від 15 лютого 2008 року (вклад - 441 361,92 грн., доля - трьохкімнатна квартира №7 на четвертому поверсі будинку, загальною площею 91,04 кв.м); ОСОБА_10 - договір №5 від 07 червня 2007 року (вклад 235 420,90 грн., доля - квартира №5 на третьому поверсі будинку, загальною площею 65,2 кв.м); ОСОБА_11 - договір №18 від 15 листопада 2007 року (вклад 293 272,44 грн., доля - квартира №18 на сьомому поверсі будинку, загальною площею 66,37 кв.м); ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - договір №8 від 24 липня 2007 року (вклад - 256 918,70 грн., доля - квартира №8 на четвертому поверсі будинку, загальною площею 68,75 кв.м); ОСОБА_14 - договір №33-V від 26 вересня 2008 року (вклад - 420 204,00 грн., доля - нежитлове приміщення № V, загальною площею 45,6 кв.м, що знаходиться на підвальному поверсі будинку) (а.с. 37-40, 43-45, 56-58, 65-67, 69-72, 75-78, 88-90,92-95, 101-103, 105-107 т. 1).

Обставини щодо укладення цих договорів сторонами визнані, а тому не підлягали доказуванню виходячи з положень ст. 61 ЦПК України.

Зі змісту договорів випливає, що його предмет становить надання послуг щодо вкладання залучених коштів в будівництво житла та оформлення права власності на це майно в інтересах замовника.

З огляду на суб'єктний склад договору та зміст зобов'язань, укладений між сторонами договір простого товариства, має інвестиційний характер.

Згідно положень ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

За змістом Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майнові права - це будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст. 3 Закону).

Майнове право, що є предметом договору - це право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні передумови, що є необхідними й достатніми для набуття права власності.

У своїй постанові від 30 січня 2013р. № 6-168цс12 Верховний Суд України визначає майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності, визначений статтею 328 ЦК України - на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. ст. 509, 526, 629 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Встановлено, що згідно п.2.1.1., п.2.1.4 договорів відповідач зобов'язався виконувати взяті на себе за цими договорами зобов'язання щодо проведення робіт по будівництву будинку для досягнення спільної мети належним чином і у встановлений строк та передати Стороні-2 у власність квартиру, зазначену в п.5.5. даного договору, надалі об'єкт, по закінченні будівництва будинку та здачі його в експлуатацію протягом 45-ти робочих днів, але не раніше остаточного розрахунку Сторони-2 за об'єкт згідно розділу 5 даного договору, після чого надати усі необхідні документи на об'єкт для оформлення права власності.

Пунктом 1.4 договорів визначено планове закінчення будівництва та здачу будинку в експлуатацію, тобто досягнення мети договору. Зокрема, укладеними договорами з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_12 - 2 квартал 2009 року, ОСОБА_5 ОСОБА_11 - 3 квартал 2009 року, ОСОБА_2, ОСОБА_9 - 4 квартал 2009 року та ОСОБА_14 - 2 квартал 2010 року.

Відповідно до п.2.3.1 договору Сторона-2 зобов'язується здійснювати вклад в обумовленому сторонами розмірі, згідно розділу 5 даного договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі виконали свої зобов'язання за договором, повністю оплативши (як вклад за договором) вартість об'єкта (свою долю в ньому), що підтверджується відповідними документами (а.с.33-36,41,42,48,49,51-55,59,60,64,68,73,74, 79-87,91,96-100,104,108,110,111,115-122 т.1). Тобто вчинили дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів необхідних для набуття майнових прав на квартири, а також нежитлового приміщення.

Натомість, в порушення взятих на себе зобов'язань фізичною особою - підприємцем ОСОБА_15 будівництво житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_3 у передбачені договорами строки не завершено.

Згідно технічного паспорта на об'єкт незавершеного будівництва квартирний (багатоповерховий) житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення в м. Івано-Франківську по АДРЕСА_3 станом на 29 липня 2014 року готовність будівництва складає -12%, в тому числі питома вага конструктивних елементів становить: фундамент - 6,43 %, стіни - 3,21%, перекриття - 2,49%.

Наявність саме таких конструктивних елементів цього незавершеного будівництва сторонами не заперечується.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, та відповідно не заперечується жодною із сторін, що будівництво зазначено об'єкту зупинено, будь-які роботи по ньому не ведуться.

Аналізуючи правову природу об'єкта незавершеного будівництва, його ознаки, суд прийшов до правильного переконання, що багатоквартирний житловий будинок з приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_1 у м. Івано-Франківську є об'єктом незавершеного будівництва.

Твердження апелянта щодо помилкового застосування судом норм Закону України «Про іпотеку» є надуманими та не можуть бути прийняті до уваги. При вирішенні спору судом обґрунтовано застосовано дане в цьому законі визначення правового режиму об'єкта незавершеного будівництва, де зазначено, що таким об'єктом є об'єкт будівництва, на який видано дозвіл на будівництво, понесені витрати на його спорудження та не прийнятий в експлуатацію.

В той же час інші закони, в тому числі і Цивільний кодекс України, такого визначення не містять. Натомість, у ЦК норма, що регулює дане питання вказує лише, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва.

Аналогічно надуманими є і доводи апелянта щодо можливості визнання за позивачами майнового права на відповідні квартири та нежитлове приміщення лише після завершення будівництва житлового будинку, оскільки такі в даний час фізично не існують. Згідно умов договорів (розділ 2) після закінчення робіт по будівництву, здачі його в експлуатацію та остаточного розрахунку відповідач зобов'язаний передати позивачам відповідні квартири та нежитлове приміщення у власність.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про порушення відповідачем цивільних прав позивачів - на своєчасне отримання у власність нерухомого майна, за яке ними повністю сплачені відповідні кошти. А тому, дійшов правильного переконання про визнання за позивачами у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України, майнового права на квартири та нежитлове приміщення багатоквартирного житлового будинку з приміщеннями комерційного призначення по АДРЕСА_1 у м. Івано-Франківську - як частину об'єкту незавершеного будівництва.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_15 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 23 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський