Справа № 308/7080/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

14 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ІГНАТЮКА Б.Ю., КЕМІНЯ М.П.

при секретарі ДАШКОВСЬКІЙ С.О.

за участю представника апелянта ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 18 червня 2015 р. про залишення заяви без руху, -

в с т а н о в и л а :

16.06.2015 ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Ратівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 18.06.2015 заяву ОСОБА_2 залишено без руху через невідповідність її вимогам процесуального закону щодо визначення ціни позову за ринковою вартістю нерухомого майна та сплати судового збору у відповідному в розмірі.

ОСОБА_2 оскаржив зазначену ухвалу судді як постановлену з порушенням норм процесуального права. Так, ціну позову визначено в розмірі 2500,00 грн відповідно до правовстановлюючого документа на нерухоме майно і судовий збір сплачено виходячи з цієї ціни позову. Просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_1, який скаргу підтримав, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

З наявних матеріалів убачається, що ОСОБА_2 просив визнати за ним у порядку спадкування за матірю ОСОБА_3, яка померла 24.07.2014, право власності на житловий будинок за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Ратівці, вул. Я. Арань, 17, ціну позову позивач визначив у 2500,00 грн (а.с. 2-4). Визначаючи ціну позову, ОСОБА_2 ґрунтувався на ціні будинку, що була зазначена як 2500,00 карбованців у договорі купівлі-продажу від 25.08.1972, посвідченому цього дня старшим нотаріусом Ужгородської держнотконтори ОСОБА_4 за реєстровим № 17587 (а.с. 5-7). Позов оплачено судовим збором у розмірі 243,60 грн (а.с. 1).

За приписами ст. 80 ч. 1 п. 2, ч. 2 ЦПК України, ціна позову про визнання права власності на майно визначається вартістю такого майна, а якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент предявлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Залишаючи заяву без руху, суддя суду першої інстанції обґрунтовано виходив з явної невідповідності визначеної позивачем ціни позову дійсній вартості відшукуваного майна та відсутності даних щодо його вартості у 2500,00 грн. У цьому звязку колегія суддів констатує таке.

Указом Президента України від 07.11.1992 № 549/92 «Про реформу грошової системи України» з 23 години 12.11.1992 припинено функціонування рубля в грошовому обігу на території України, встановлено, що єдиним законним засобом платежу на території України стає український карбованець, представником якого в готівковому обігу виступає купон Національного банку України, співвідношення рубля до карбованця було встановлено 1 до 1 (п.п. 1, 2, 4).

Указом Президента України від 25.08.1996 № 762/96 «Про грошову реформу в Україні» з 02.09.1996 в Україні було введено в обіг національну валюту гривню та було передбачено, що українські карбованці підлягають обміну на гривні за курсом 100000 карбованців на 1 гривню (п.п. 1, 3).

Отже, зазначені у вищезгаданому договорі купівлі-продажу 2500,00 радянських карбованців (советских рублей) є, по-перше, іншою, аніж гривня, валютою, по-друге, становлять еквівалент у 0,025 грн.

Поряд із цим, за змістом ст.ст. 1-5, 8, ст. 10 ч. 4, ст.ст. 27, 31, ст. 208 ч. 2, ст.ст. 212, 213 ЦПК України, суд зобовязаний забезпечити учасникам процесу, зокрема позивачу, можливість здійснення процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків, дії, вимоги і процесуальні рішення суду (судді) повинні бути ясними і зрозумілими для учасника процесу, мають ґрунтуватися на процесуальному законі, сторона повинна мати можливість своєчасно і належно їх виконати.

Залишаючи без руху заяву з вищенаведеної підстави, суддя суду першої інстанції повинен був попередньо визначити розмір судового збору, що його належить сплатити позивачу, та зазначити це в ухвалі. Між тим, суддя припустився помилки у застосуванні процесуального закону, позаяк попередній розмір судового збору не був визначений та не був зазначений в ухвалі, що означає відсутність належного формулювання щодо того, яким конкретно є недолік позовної заяви та, відповідно, в який спосіб його належить усунути, що по суті унеможливлює належне виконання позивачем ухвали з відповідними наслідками для руху заяви.

Таким чином, суддею порушено порядок вирішення питання щодо залишення заяви без руху, який випливає з положень ст.ст. 80, 119-121 ЦПК України та інших норм цього Кодексу.

Відтак, оскільки розгляд справи та вирішення процесуальних питань, що випливають із факту предявлення позову, належать до компетенції суду першої інстанції (ст.ст. 107, 118, 121, 122 ЦПК України), а розгляд справи, у якій провадження не відкрито, не може мати місця, апеляцію слід задовольнити частково, ухвалу на підставі ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 312 ч. 1 п. 3, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 18 червня 2015 р. про залишення заяви без руху скасувати, питання про визначення розміру судових витрат передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді