Справа №337/2454/15-ц
Провадження № 2о/337/60/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Жевакіній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою.

У заяві вказала, що до 14.01.1997 року вона проживала в республіці Казахстан, станція ОСОБА_2, Ленінградського району Кокчетавської області разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 Її син ОСОБА_3 12.05.1983 року був призваний до лав радянської армії на військову службу, де 02.12.1984 року загинув проходячи службу в Латвійській РСР. Оскільки вона знаходиться на обліку та отримує пенсію в УПФУ в Хортицькому районі м.Запоріжжя, то має право на підвищення пенсії на підставі Закону України «Про внесення змін до ст. 37 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 01 січня 2015 року, відповідно до якого мінімальний розмір пенсії в разі втрати годувальника членам сімей військовослужбовців і осіб, які мають право на пенсію за цим законом встановлено на рівні не нижче двох мінімальних розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. На запити управління ПФУ, відділ по справам оборони Акжарського району Північно Казахстанськой області відповів, що її син був призваний Ленінградським РВК Кокчетавської області 12.05.1983 року без зазначення адреси проживання, що є недостатнім для підвищення пенсії Пенсійним фондом. Просила встановити факт, що вона спільно проживала зі своїм сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 12.05.1983 року, до його призиву в радянську армію.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала. Суду пояснила, що вона з чоловіком проживала в Казахстані. Разом з ними проживав їх син ОСОБА_3 Його призвали на військову службу до лав радянської армії, де він загинув у Латвії. Сина поховали в Казахстані. Після його смерті вона ще жила в Казахстані до січня 1997 року, потім переїхала в Україну, де проживає більше 20 років. Просить встановити факт, що вона спільно зі своїм сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до 12.05.1983 року, до його призиву в радянську армію, проживала разом.

Зацікавлена особа - представник Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м.Запоріжжя у судове засідання не зявився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявниці, свідків, суд вважає заяву такою що підлягає частковому задоволенню у звязку з наступним.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження виданого Куйбишевською радою Ленінградського району Кокчетавської області МГ № 064530, ОСОБА_3 народився 12.09.1963 року, його матірю записана ОСОБА_1 ( а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про смерть ІІ-МЕ № 413675 ОСОБА_3 помер 29.11.1984 року (а.с. 8).

Згідно довідки Ленінградського РВК республіки Казахстан № 324 від 21.06.1995 року ОСОБА_3 загинув при виконанні службового обовязку 29.11.1984 року (а.с. 7).

Довідкою Начальника відділу оборони Акжарського району Північно Казахстанськой області № 32 від 23.04.2015 року підтверджується що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний Ленінградським РВК Кокчетавської області 12.05.1983 року ( а.с.9).

Як вбачається з довідки ОСББ «Автоднєпр» № 35 від 15.04.2015 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, прибула за адресою: АДРЕСА_1 14.01.1997 року зі ст.Даут, Ленінградського району Кокчетавської області Казахстану (а.с. 11).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що знайомий з ОСОБА_1, вона є свахою. Їх діти одружилися у 1983 році. ОСОБА_1 у той час жила разом з сином у ст.Даут, Казахстані. ОСОБА_5 був призваний до армії, де загинув. Він їздив на поховання ОСОБА_5 у Казахстан.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він є зятем ОСОБА_1 У 1983 році він одружився на її доньці. Він їздив на поховання сина ОСОБА_1 ОСОБА_5 у ст.. Даут у Казахстан, їздив разом з батьком. Йому відомо, що ОСОБА_5 проживав разом з батьками у Казахстані на ст.. Даут, звідти був призваний на службу в армію.

З викладеного вище, пояснень ОСОБА_1 та свідків вбачається, що ОСОБА_3 проживав разом з матірю ОСОБА_1 у Казахстані ст.. Даут до призиву до лав радянської армії 12.05.1983 року, де загинув під час виконання службового обовязку, а тому заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що вона спільно проживала зі своїм сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 12.05.1983 року до його призиву в радянську армію, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215, 256 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживала спільно зі своїм сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, до 12 травня 1983 року, до його призиву в Радянську армію на військову службу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик