АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/170/15 Головуючий в І інстанції Зуб І.Ю.
Категорія 27 Доповідач: Стародубець М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року квітня місяця «16» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця М.П.
Суддів:Воронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.
при секретарі:Предместніковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючої від імені ОСОБА_6, на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 липня 2011 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про розірвання договору кредиту, договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2010 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, який в ході розгляду справи був уточнений, зазнаючи, що на підставі кредитного договору від 31 липня 2006 року банк надав вказаній фізичній особі кредит в розмірі 66 100 євро зі сплатою 8% річних з кінцевим терміном повернення 31 липня 2031 року, а останній зобов'язався повертати кредит та сплачувати інші передбачені угодою платежі шляхом внесення щомісячного платежу в мінімальному розмірі 709,74 євро.

Того ж дня сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є належна ОСОБА_6 однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином прийнятих на себе зобов'язань не виконує, у зв'язку з чим у нього станом на 28 квітня 2010 року виникла заборгованість перед банком в сумі 76 910,63 євро, що еквівалентно 811 715,90 грн., яка складається з: пені в розмірі 43,87 євро, що еквівалентно 462,10 грн.; заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 3 922,99 євро, що еквівалентно 41 322,90 грн.; плати за управління кредитом в розмірі 2 873,40 євро, що еквівалентно 30 267,02 грн.; штрафу в розмірі 6 610 євро, що еквівалентно 69 626,57 грн.; заборгованості за кредитом в розмірі 63 460,78 євро, що еквівалентно 670 037,31 грн., просив суд стягнути з відповідача заборгованість у вказаному розмірі.

ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив розірвати договори кредиту та іпотеки, укладені між ним та ПАТ КБ «Надра» 31 липня 2007 року, вказуючи на значне зростання курсу євро по відношенню до національної валюти, що призвело до суттєвого погіршення його становища, як позичальника.

Рішенням суду від 15 липня 2011 року первісний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 76 910,63 євро, що еквівалентно 811 715,90 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діюча від імені ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права, просить ухвалене місцевим рішенням скасувати і постановити нове, яким у задоволенні вимог банку відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, і осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2006 року між ОСОБА_6 та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач за первісним позовом, був укладений кредитний договір №804/6/07/2006/978к/1903, за умовами якого банк надав вказаній фізичній особі кредит у розмірі 66 100 євро під 8% річних зі сплатою плати за управління кредитом в розмірі 0,35% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом терміном по 31 липня 2031 року.

Також умовами правочину погоджено порядок і строки проведення розрахунків, визначено підстави та обсяги відповідальність кожної із сторін, їх права та обов'язки.

Так, згідно п.п. 3.3.2-3.3.3. сторони погодили, що погашення кредиту та сплата інших передбачених умовами договору платежів проводиться шляхом внесення позичальником мінімально необхідного платежу в розмірі 709,74 євро щомісяця до 20 числа.

Пунктом 3.5. кредитного договору визначено порядок розподілення грошових коштів, які надійшли від позичальника, у разі несвоєчасного або неповного внесення ним передбачених угодою платежів.

За умовами п.3.6. договору банк самостійно розподіляє внесені позичальником грошові кошти згідно черговості, передбаченої п.3.5., або іншої черговості, встановленої на розсуд банку.

В забезпечення виконання ОСОБА_6 своїх кредитних зобов'язань сторони 31 липня 2007 року уклали іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку банку належну йому на праві приватної власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Оскільки позичальник допустив порушення умов кредитного договору у нього станом на 28 квітня 2010 року виникла заборгованість перед банком по певним позиціям у вказаному позивачем розмірі, який ОСОБА_6 у встановленому законом порядку не спростована.

При вказаних обставинах суд, на думку колегії суддів, прийшов до правильного висновку про те, що позивач, як кредитодавець, відповідно до ст.ст. 1050, 1054 ЦК України має право вимагати від ОСОБА_6, як позичальника, що прострочив виконання зобов'язань, повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів, а також передбаченої умовами договору неустойки.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що банком було порушено вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України №168 від 10 травня 2007 року, не можуть бути прийнятими до уваги колегії суддів, враховуючи, що зазначений нормативно-правовий акт був введений в дію після укладення сторонами кредитного договору.

Твердження апелянта, висловлені ним в ході апеляційного розгляду справи, стосовно того, що кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» і містить дискримінаційні умови по відношенню до позичальника, як до споживача банківських послуг, є безпідставними, враховуючи, що банк надав останньому послуги у вигляді надання кредитних коштів, плата за користування якими та умови повернення чітко визначені кредитним договором, зокрема, встановлено, порядок нарахування відсотків, розмір та періоди сплати інших платежів, а також інші права і обов'язки сторін, в тому числі, заходи відповідальності, які покладаються на сторін у зв'язку з порушенням зобов'язань. Такі умови договору є результатом домовленості сторін та жодним чином не свідчать про обмеження прав споживача.

Не знайшли свого підтвердження і доводи відповідача за первісними позовом про те, що в наданому банком розрахунку не повно відображені вчинені ним на виконання зобов'язань за кредитними договором, оскільки вони спростовані наданими банком копією заяви на видачу готівки №1/4010, які свідчать про те, що внесені ОСОБА_6 24 березня 2009 року готівкові кошти в розмірі 5 181,50 грн. для купівлі через аукціон іноземної валюти, були повернуті останньому 02 квітня 2009 року у зв'язку з невиконанням цієї заявки.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги висловлені апелянтом в ході апеляційного розгляду справи твердження про безпідставність нарахування судом неустойки в євро з визначенням суми еквівалентній у гривні.

Виходячи з того, що виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією. Отже положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки.

Натомість, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги про стягнення неустойки, місцевий суд мав вказати, що стягненню підлягає пеня за порушення строків платежів по кредиту та відсотках в розмірі 462,10 грн. та штраф за положення кредитного договору в розмірі 69 626,57 грн.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги про розірвання кредитного договору, суд правильно застосував до спірних правовідносин положення норм Цивільного кодексу України, які регулюють це питання та за відсутністю одночасно наявності чотирьох, перелічених у ч.2 ст.625 ЦК України умов, правомірно відмовив у задоволенні цих позовних вимог.

Саме по собі зростання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст.652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валюти із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки виходять за межі підстав, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень при розгляді справи судом першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, повно ті всебічно розглянув справу в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням наданих сторонами доказів, однак припустився помилки при визначенні валюти заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь банка, у зв'язку з чим оскаржене рішення підлягає зміні у цій частині згідно вимог ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307-309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючої від імені ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 липня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованості за кредитним договором №804/6/07/2006/978к/1903 від 31.07.2006 року змінити, стягнувши в рахунок вказаної заборгованості 70 256,76 євро, що еквівалентно 741 627,23 грн., 462,10 грн. пені та 69 626,57 грн. штрафу.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: