Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.

за участі секретаря Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства „Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування квартирою, зобов'язання видати ордер та укласти договір найму,-

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права користування квартирою АДРЕСА_1, зобов'язання Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію видати ордер на вказане жиле приміщення та зобов'язання Комунальне підприємтсво «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти договір найму з ОСОБА_2

Заявлені вимоги мотивують тим, що вони (матір ОСОБА_2 та донька ОСОБА_1.) зареєстровані та проживають у однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою по формі № 3 від 17.06.2015 року, виданою ЖРЕО № 406.

Вказана квартира була надана ОСОБА_5, як працівнику Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, на сім'ю з двох осіб: на нього та дружину ОСОБА_6 у 1990 році.

Квартира знаходилася у відомчому будинку Дарницького вагоноремонтного заводу. Підставою для вселення у квартиру стало розпорядження на право зайняття жилої площі в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання, виданого на підставі рішення адміністрації Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 27 квітня 1990 року № 11 та узгодженого виконавчим комітетом Дарницької районної ради народних депутатів міста Києва.

Після отримання квартири ОСОБА_5 до нього вселилася мати - позивач ОСОБА_2. Вона зареєструвалася у квартирі за місцем проживання у липні 1996 року, як член сім'ї сина. Згідно рішення адміністрації та профкому Дарницького вагоноремонтного заводу від 01.02.2000 року вона (ОСОБА_2) стала наймачем зазначеної квартири, згідно Протоколу № 46 від 01.02.2000 року. У зазначеному протоколі помилково вказано замість «ОСОБА_2» «ОСОБА_2», однак те, що документи, видані на ім'я ОСОБА_2, належать ОСОБА_2 встановлено рішенням суду.

Позивач ОСОБА_1 переїхала на постійне місце проживання до своєї матері ОСОБА_2 та у 2005 році зареєструвалася у спірній квартирі за місцем проживання.

Вони постійно проживають у спірній квартирі з часу вселення, ця квартира є для них єдиним місцем проживання, іншого житла а ні у власності, а ні у користуванні вони не мають.

На підставі розпорядження КМДА від 03.08.2000 року № 1326 „Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх мереж, відокремлених об'єктів комунального призначення та соціальної інфраструктури Дарницького вагоноремонтного заводу» будинок АДРЕСА_1 у статусі житлового будинку було передано до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Відповідно до розпорядження КМДА від 10.12.2010 року № 1112 «Питання організації управління районами в м. Києві» житловий будинок АДРЕСА_1 віднесено до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації.

Розпорядженням Дніпровської в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади м. Києва, передані до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, у тому числі і зазначений житловий будинок закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Звернувшись з приводу зміни договору найму з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 вони отримали відмову у зв'язку відсутністю у них ордеру на жиле приміщення. При зверненні до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з приводу видачі ордера їм також було надано відмову, у зв'язку з тим, що у Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації відсутня інформація про те, що будинок АДРЕСА_1 змінив статус з гуртожитку на жилий будинок.

Згідно інформації, наданої Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним житловим будинком та саме у статусі житлового будинку його передано до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Позивачі та представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належними чином. При цьому представник позивачів суду надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов.

Представник відповідача Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та представник відповідача КП „Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви у яких просять розглядати справу без їхньої участі, у заявах вказали, що позовні вимоги визнають.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно довідки по формі № 3 від 17.06.2015 року, виданої ЖРЕО № 406, у спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивачі ОСОБА_1 з 10.02.2005 року та ОСОБА_2 з 02.07.1996 року (а.с. 8).

Вказана квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_5, як працівнику Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, на сім'ю з двох осіб: на нього та дружину ОСОБА_6 у 1990 році (а.с. 12).

Квартира знаходилася у відомчому будинку Дарницького вагоноремонтного заводу. Підставою для вселення у квартиру стало розпорядження на право зайняття жилої площі в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання, виданого на підставі рішення адміністрації Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 27 квітня 1990 року № 11 та узгодженого виконавчим комітетом Дарницької районної ради народних депутатів міста Києва (а.с. 12, 12 зв.).

Після отримання квартири ОСОБА_5 до нього вселилася мати - позивач ОСОБА_2 (копія свідоцтва про народження - а.с. 15).

Згідно рішення адміністрації та профкому Дарницького вагоноремонтного заводу від 01.02.2000 року, ОСОБА_2 стала наймачем зазначеної квартири (Протокол № 46 від 01.02.2000 року (а.с. 16). У зазначеному протоколі помилково вказано замість «ОСОБА_2» «ОСОБА_2», однак те, що документи, видані на ім'я ОСОБА_2, належать ОСОБА_2 встановлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва по справі № 2-2530 від 09 червня 2002 року за заявою ОСОБА_2 про становлення факту належності документу (а.с. 10).

ОСОБА_1 переїхала на постійне місце проживання до своєї матері ОСОБА_2 та 10.02.2005 році зареєструвалася у спірній квартирі за місцем проживання.

На підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 03.08.2000 року № 1326 „Про прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх мереж, відокремлених об'єктів комунального призначення та соціальної інфраструктури Дарницького вагоноремонтного заводу» будинок АДРЕСА_1 у статусі житлового будинку було передано до комунальної власності територіальної громади м. Києва (а.с. 33-34 зв.).

Відповідно до розпорядження КМДА від 10.12.2010 року № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» житловий будинок АДРЕСА_1 віднесено до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 35-37).

Розпорядженням Дніпровської у місті Києві державної адміністрації № 61 від 13.02.2015 року «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством м. Києва» з 16.02.2015 року зазначений житловий будинок закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Відповідно ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням в будинках державного і комунального житлового фонду здійснюється відповідно з договором найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем-житлово-експлуатаційною організацією (а при її відсутності-відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права і обов'язки наймодавця.

Відповідно ст. 47 Конституції України, ст. 1 ЖК УРСР, кожний має право на житло. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

На підставі ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту порушених прав, зокрема, є відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 4 ЖК УРСР, що є спеціальним законом по відношенню до ЦК України, який регулює житлові відносини, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд, який включає: державний житловий фонд - жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі; громадський житловий фонд - жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям; фонд житлово-будівельних кооперативів; приватний житловий фонд - жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності.

З державного чи громадського житлового фонду громадянам можуть надаватися жилі приміщення як на загальних умовах (тим, що потребують поліпшення житлових умов), так і у якості службового житла - глава 1 розділу ІІІ ЖК УРСР "Надання жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо обліку громадян, які відповідно законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності та делеговані повноваження щодо надання відповідно до закону громадянам, які потребують соціального захисту, безоплатного житла або за доступну для них плату; здійснення контролю за станом квартирного обліку та додержанням житлового законодавства на підприємствах, в установах та організаціях, розташованих на відповідній території, незалежно від форм власності.

У відповідності із ч. 6 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

На звернення ОСОБА_2 Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією листом від 03.07.2015 року було відмовлено у видачі ордеру на вказану квартиру з посиланням на те, що до райдержадміністрації не надходило розпорядження КМДА про зміну статусу з гуртожитку по АДРЕСА_1 на житловий будинок (а.с. 51).

Проте відповідно до довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 22.04.2014 року, за даними інвентаризаційної справи будинок по АДРЕСА_1 є багатоквартирним житловим будинком та саме у статусі житлового будинку його передано до комунальної власності територіальної громади м. Києва (а.с. 39).

З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_2 з липня 1996 року, а позивач ОСОБА_1 з лютого 2005 року зареєстровані та постійно проживають у квартирі АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2 переведено особовий рахунок вказаної житлової площі у зв'язку з вибуттям члена сім'ї ОСОБА_5, за зазначеною адресою позивачі обслуговуються у КПН «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Дніпровського району м. Києва, отримують поштову кореспонденцію, ними укладені договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; про проведення розрахунків за водопостачання і водовідведення; на електропостачання, про надання послуг електрозв'язку та інші; по спірній квартирі позивачі здійснюють оплату житлово-комунальних платежів (а.с. 8, 12, 16, 18-31).

Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 ЖК України, ордери на жилі приміщення видають виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району у місті.

За вищевикладених обставин, суд вважає, що позивачі вселилися у спірну квартиру та займають її на відповідних правових підставах, у зв'язку з чим позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні у частині вимог щодо визнання за ними права користування квартирою № 4 по АДРЕСА_1 та зобов'язання відповідача Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію видати ордер на дану квартиру.

В решті вимог про зобов'язання відповідача Комунальне підприємство «Керуюча компанія по обслуговуванню житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти договір найму жилого приміщення на спірну квартиру слід зазначити наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

За нормою ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням, порядком затвердження цін/тарифів.

За нормою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Перелік істотних умов договору на надання житлово-комунальних послуг визначений у ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Як визначено ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Отже, вимоги про зобов'язання відповідача КП «Керуюча компанія по обслуговуванню житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти з позивачем ОСОБА_2 договір найму на спірну квартиру не грунтуються нормах чинного законодавства, тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 19, 47 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 9, 15, 58, 61 ЖК УРСР, ст. ст. 11, 15, 16, 626-628, 638, 814 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 4, 10, 11, 15, 58, 60, 88, 169, 174, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Комунального підприємства „Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування квартирою, зобов'язання видати ордер та укласти договір найму задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1.

Зобов'язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію видати ОСОБА_2 ордер встановленого зразка на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

В решті заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя