Єдиний унікальний номер 242/4011/14-ц Номер провадження 22-ц/775/359/2015
Головуючий в 1 інстанції Пірагової Л.В. єдиний унікальний номер 242/4011/14-ц
Доповідач Халаджи О.В. провадження 22-ц/775/359/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року м. Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Халаджи О.В.

суддів Жарової Ю.І., Канурної О.Д.,

при секретарі Хоміч Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 ТАС», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_2 ТАС», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених джерелом підвищеної небезпеки в результаті ДТП. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.06.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за його участю та участю ОСОБА_3 Внаслідок зіткнення транспортних засобів позивач отримав тілесні ушкодження, а його автомобіль отримав механічні ушкодження. Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 16.07.2014 року на винного ОСОБА_3 було накладено адміністративне стягнення за ст. 124 КпАП України у розмірі 340 гривень. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1 застрахована в ПАТ «ОСОБА_2 ТАС», яке відшкодувало йому суму страхового відшкодування у розмірі 15924,84 грн. Згідно висновку спеціаліста експертного автотоварознавчого дослідження «Центру незалежних експертиз» від 04.07.2014 року, вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля НОМЕР_2 складає 19109,81 грн. Сума страхового відшкодування, яку позивач отримав від страхової компанії становила 15924,84 гривні. Фактично ним на проведення робіт по відновлювальному ремонту його автомобіля після ДТП, згідно заказ-наряду № 16078 від 01.07.2014 року, рахунку-фактурі від 01.07.2014 року ним було понесено витрати у розмірі 30540,0 грн. Таким чином, не отримана частина матеріальної шкоди становить 14615,16 грн., тобто різниця між фактично понесеними ним витратами на ремонт автомобіля та отриманою страховою сумою. Крім того, позивач зазначив, що він зазнав моральних страждань у зв`язку з пошкодженням здоров`я та майна, її розмір становить 10 000 гривень. Просив суд стягнути з відповідачів - ПАТ «ОСОБА_2 ТАС», ОСОБА_3 солідарно на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 14615,16 грн., стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн., а також понесені ним судові витрати.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 червня 2015 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 ТАС», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених джерелом підвищеної небезпеки.

Було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у звязку з пошкодженням здоровя внаслідок ДТП у розмірі 3000 гривень та судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу та судового збору у розмірі 1743 гривні.

У солідарному стягненні з ПАТ «ОСОБА_2 ТАС» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різниці між виплаченою сумою грошового відшкодування та фактичними витратами на ремонт автомобіля було відмовлено у звязку з недоведеністю факту проведення ремонту автомобіля на назначену суму.

З вказаним рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що з рішенням суду він не погоджується, оскільки воно винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог. При вирішенні справи суд першої інстанції на думку позивача необґрунтовано надав перевагу одним доказам та спростував інші та дійшов невірного висновку про відмову у задоволенні позову в зазначеній частині.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та винести рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З пояснень його представника адвоката ОСОБА_4 зясовано, що той просить справу розглядати без його участі за участю його представника.

Відповідачі ПАТ «ОСОБА_2 ТАС», ОСОБА_3 та їх представники до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву з проханням слухати справу без їх участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 08.06.2014 року близько 12 годині 10 хвилин по вул. Репіна в с. Ізмайлівка, сталась ДТП за участю транспортного засобу «ВАЗ 211040» д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 16.07.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні вищезазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 7).

Суд першої інстанції на підставі наданих доказів зробив правильний висновок, що саме відповідач ОСОБА_3 є винним у скоєнні ДТП та заподіянні шкоди.

21.07.2013 р. між ОСОБА_3 та ПАТ «ОСОБА_2 ТАС» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відношенні забезпеченого транспортного засобу автомобілем НОМЕР_1 зі строком дії до 20.07.2014 року включно, з лімітом відповідальності 50000 грн., франшизою 0 грн. (а.с. 126).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником автомобіля НОМЕР_2 (а.с.8).

Судом встановлено, що дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 08.06.2014 року, визнано страховим випадком та прийнято рішення про виплату на користь потерпілого страхового відшкодування у розмірі 15924,84 грн. (а.с.9). На підставі зазначеного рішення ПАТ «ОСОБА_2 ТАС» відповідно до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснено страхову виплату у розмірі 15924,84 грн. на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, повязаної з пошкодженням транспортного засобу (а.с. 12).

Відповідно висновку автотоварознавчого дослідження спеціаліста № 9555/14-07 від 04.07.2014 року ПП «Центр незалежних експертиз» вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля НОМЕР_2 становить 19109,81 грн. Відповідно розрахунку суми страхового відшкодування № 16951Р/38/2014 від 07.08.2014 року матеріальний збиток згідно звіту № 9555/14-07 від 04.07.2014 року ПП «Центр незалежних експертиз» без ПДВ складає 15924,84 грн. (а.с. 109).

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року передбачено відшкодування шкоди, заподіяній третій особі і зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 цього Закону визначено, що страховою компанією відшкодовуються витрати понесені у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, у тому числі пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно ст. 12 зазначеного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі (стаття 26 ЦПК), суд повинен виходити з характеру спірних правовідносин, визначеної ним норми матеріального права, яка підлягає застосуванню, та з матеріально-правового інтересу у вирішенні справи. Суд має також вирішити питання про участь інших учасників процесу, які сприятимуть здійсненню правосуддя (стаття 47 ЦПК).

Відповідно до вимог ст. 119 ЦПК України, викладаючи зміст позовної заяви, дійсно саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Позивач, звертаючись до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_2 ТАС» та відповідача ОСОБА_3 про відшкодування недоплаченої суми страхового відшкодування посилався на те, що фактично вартість проведеного ним відновлювального ремонту його автомобіля склала 30540 грн., в той час як розмір страхової виплати, що була виплачена йому страховою компанією у добровільному порядку складає лише 15924,84 грн. та просив стягнути солідарно з ПАТ «ОСОБА_2 ТАС» та відповідача ОСОБА_3 різницю у сумі 14616 грн. 16 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи позивачу у стягненні солідарно з відповідачів ПАТ «ОСОБА_2 ТАС» та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 сум на відшкодування матеріальної шкоди, яка складає різницю між сплаченою позивачу страховою компанією шкоди та фактичними витратами на ремонт автомобіля суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем у судовому порядку не було доведено належними доказами фактичного розміру витрат за ремонт автомобіля, оскільки сам по собі акт виконаних робіт, ще не є підтвердженням оплати коштів за проведений ремонт, до того ж в матеріалах справи міститься довідка, що фактично за зазначеним актом роботи проведені не були, оскільки не були оплачені.

Доводи апеляції про надання переваги одному доказу, а саме довідці про несплату сум за актом виконаних робіт та відкидання доказу, що а підставі цього акту все ж таки ремонт авто був проведений та сплачений, є неспроможним, оскільки як акт виконаних робіт, так і довідка про несплату за цим договором, видана ЧП Гросул, містить його підпис та печатку, а інших доказів сторонами надано не було.

Доводи апеляційної скарги про значне зменшення розміру стягнутої з ОСОБА_3 на користь позивача моральної шкоди також колегія суддів вважає неспроможним, оскільки відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995р., № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації, тощо. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи спір про стягнення на користь позивача моральної шкоди суд першої інстанції виходив із характеру спірних правовідносин, ступню заподіяння шкоди та характеру та обсягу страждань, а тому апеляційний суд погоджується з розміром стягненої моральної шкоди, оскільки інших доказів суду не надано, а до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України та підстав для його скасування не має, а тому рішення суду треба залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: