Справа № 211/2562/13-ц
Провадження № 2/211/21/15
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 липня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Н. О. Сарат,

при секретарі: Зоріній С.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вилучення частки із спільної власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який згодом уточнили, в обгрунтування якого зазначив, що в 2011 році він почав мешкати разом з ОСОБА_3 у однокімнатній квартирі по вул. Тинка буд.40 кв.47, що належала йому на праві власності. Однак квартира виявилась малою для спільного проживання, так як ОСОБА_3 мала малолітню дитину. Тому у листопаді 2011 року він купує 3 кімнатну квартиру на м-ні Гірницький, однак ОСОБА_3 бажала проживати ближче до її батьків, на м-ні Східний, та з умовою оформлення на неї 1/3 частки квартири. Він погодився, однак в них стали погіршуватися стосунки, тому у нотаріуса було змінено її частку на 1/4 квартири, та 19.10.2012 року нотаріально було оформлено квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Однак мешкати у придбаній квартирі відповідач відмовилась, а почала вимагати від нього однокімнатну квартиру, почала телефонувати з погрозами та образами. Тому просить припинити право на частку у спільному майні, а саме 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3, та надати це право ОСОБА_1 з виплатою компенсації ОСОБА_3 у розмірі 45 784,75 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала, з підстав зазначених у позові, та зазначила, що зазначена сума знаходиться на депозитному рахунку, тому є всі підстави для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, суду пояснила, що попередня квартира на м-ні Гірницькому була також придбана за спільні кошти. Потім вирішили придбати квартиру на м-ні Східний. Вона сама знайшла цю квартиру, завдаток давали позивач та її батько. Іншого житла в неї немає, тому їй та її неповнолітній дитині немає де жити, й вона залишиться на вулиці.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав, суду пояснив, що відповідач приймала участь у придбанні квартири. Вимоги позивача не обгрунтовані, порушуються прав відповідача та її неповнолітньої дитини.

Суд вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено у судовому засіданні спірна квартира по вул. Водоп'янова буд. 6 кв.151 належить сторонам згідно договору купівлі-продажу квартири від 19.10.2012 року (а.с.5-6) ОСОБА_3 належить 1/4 квартири, а ОСОБА_1 3/4 частки квартири (а.с.19) .

Відповідно до вимог ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном,відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Однак у судовому засіданні позивачем не надано доказів, що виділ в натурі частки із спільного майна є неможливим.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Із змісту зазначеної норми випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої ст.365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та члена його сім'ї.

Крім того, згідно ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №226, складеної 22.11.2013 року ринкова ціна квартири складає 183139 гривен (а.с.78-84).

На депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України відповідачем внесено 03.03.2015 року суму у розмірі 5 000 гривень (а.с.126), 26.09.2013 року у сумі 20 325 гривень (а.с.137), 07.04.2015 року у сумі 20 784 гривень (а.с.136), що складає загальну суму 46 109 гривень.

Але саме по собі внесення на депозитний рахунок коштів, ні є підставою для задоволення позову.

Як встановлено в судовому засіданні, та визнано позивачем та його представником, відповідач іншого житла крім спірного не має.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та вимог ст. ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Тому суд вважає, що не дивлячись на те, що частка відповідача є незначною, однак припинення права відповідача на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди її інтересам.

З огляду на наведене та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та підстав, на які посилається позивач у позові, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.358, 364, 365 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вилучення частки із спільної власності відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_5