АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 197/2597/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/196/К/15 суддя Бондар Я.М.
Категорія - 5 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

04 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Чорнобук В.І.

суддів Братіщевої Л.А., Грищенко Н.М.,

при секретарі - Чубіній А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 03 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третя особа Криворізьке міське управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, визнання права спільної часткової власності на квартиру,-

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_8,

позивач ОСОБА_6,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року ОСОБА_5, ОСОБА_6(дошлюбне прізвище ОСОБА_5) Н.О., ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) Т.О. звернулись до суду з позовом ОСОБА_2 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, визнання права спільної часткової власності на квартиру.

В обґрунтування позову зазначили, що на підставі договору міни від 29.12.1999 року, їм на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1. Починаючи з 2006 року відповідач у квартирі не проживає, особистих речей не має, постійно мешкає у іншому місці з новою сімєю, утримувати вказану квартиру та сплачувати комунальні послуги не допомагає.

Сімейні стосунки відновленню не підлягають, договір щодо зміни часток у спільній сумісній власності не укладався, питання щодо поділу майна між сторонами не вирішувалось, припинення права відповідача на належну йому частку у спільному майні не завдасть йому істотної шкоди, оскільки він має інше постійне місце проживання та іншу сім`ю.

У звязку з викладеним, уточнивши позовні вимоги 02 липня 2012 року, позивачі просили поділити належне їм та відповідачу на праві спільної сумісної власності майно, визначивши, що кожному із співвласників належить по 1/4 частині квартири. Припинити право власності ОСОБА_2Л на належну йому 1/4 частину вказаної квартири, виділивши грошову компенсацію, що дорівнює вартості вказаної частини квартири. А також зазначити, що кожному із співвласників даної квартири, а саме ОСОБА_2 JI.O., ОСОБА_6 та ОСОБА_7, належить по 1/3 частині вказаної квартири.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2012 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено.

Визначено, що кожному із співвласників, квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 належить по 1/4 частині вказаної квартири.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Присуджено на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування вартості 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, на яку припинено право власності 30 000 грн., внесені на депозитний рахунок суду.

Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 право спільної сумісної власності у рівних частках, кожній по 1/3 частині квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 після припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частку даної квартири.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року, заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено. Зобовязано Головне Управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області повернути ОСОБА_5 кошти сплачені на депозитний рахунок ТУ ДСА Дніпропетровської області в сумі 30 000,52 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2014 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач та його представники ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки судом неповно та встановлено обставини, які мають значення для розгляду справи. Зокрема, судом ухвалено рішення у відсутності відповідача, якого не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, що позбавило його права захисту свого житла. Відповідач постійно проживав у спірній квартирі і лише в серпні 2012 року поїхав до Росії на заробітки, при цьому відповідач постійно переказував кошти колишній дружині для сплати комунальних послуг, даний факт був підтверджений ОСОБА_5 в судовому засіданні 11.11.2013 року . Крім того, вартість 1/4 частини квартири було значно занижена. Також судом не враховано, інтереси відповідача у справі, не зясовано якої шкоди завдасть йому припинення права власності, адже іншого житла останній не має.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_5, її представника ОСОБА_9 та позивача ОСОБА_6, які кожен окремо заперечували проти апеляційної скарги та просили її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) Н.О., ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) Т.О. та ОСОБА_2 на підставі договору міни від 29 грудня 1999 року належить квартира за адресою: АДРЕСА_3. (том 1, а.с.4) Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстровано в реєстрі за №3125.

Як вбачається з ОСОБА_1 з реєстру прав власності на нерухоме майно КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» від 26.06.2012 року, спірна квартира належить позивачам та відповідачу на праві приватної спільної сумісної власності. (том 1, а.с.70)

Відповідно до звіту про оцінку нерухомості від 01.10.2012 року, проведеної субєктом оціночної діяльності Товарною біржею «ДЕПОРТ», ринкова вартість трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4 складає 119 895 грн. Тому вартість 1/4 частини спірної квартири відповідно становить 29 973,75 грн. (том 1, а.с.42-69)

З актів складених мешканцями будинку №2 провулок Бульварний від 01 березня 2012 року (том 1, а.с.7) та 13 липня 2012 року (том 1, а.с.41), які посвідчені начальником дільниці Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №35», вбачається, що ОСОБА_2 з 2006 року по теперішній час у спірній квартирі не проживає, особисте майно відповідача в даній квартирі відсутнє.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачу на праві власності належить 1/4 частина спірної квартири, частка ОСОБА_2 у спільному майні є незначною і припинення права власності на неї не завдасть істотної шкоди його інтересам, тому на підставі ст. 365 ЦК України, суд дійшов висновку про припинення права власності відповідача на частку у спільному майні зі сплатою компенсації її вартості та визнання за позивачами права спільної власності у рівних частинах по 1/3 частині спірної квартири за кожною.

Колегія суддів погоджується такими з висновками суду виходячи з наступного.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім, власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п.1?3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11, і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

При вирішенні справ про припинення права особи на частку в спільному майні та стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім спеціальних норм права суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Враховуючи, що квартира за адресою: АДРЕСА_5 належить позивачам та відповідачу на праві приватної спільної сумісної власності на підставі договору міни від 29 грудня 1999 року, договору між собою про визначення часток у спільній власності сторони не укладали, то в силу положено ч.2 ст.372 ЦК України, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у разі поділу належатиме по 1/4 частині спірної квартири.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо субєкта від 28 січня 2015 року (том 2, а.с.61) вбачається, що відомості щодо речових прав на нерухоме майно відносно ОСОБА_2 у вказаному реєстрі відсутні. Тобто іншого нерухомого майна, крім оспорюваного, належного йому на праві власності, відповідач не має.

Разом з тим, відповідно до актів складених мешканцями будинку №2 провулок Бульварний від 01 березня 2012 року (том 1, а.с.7) та 13 липня 2012 року (том 1, а.с.41), що посвідчені начальником дільниці Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №35», відповідач з 2006 року по теперішній час у спірній квартирі не проживає, особисте майно відповідача в даній квартирі відсутнє.

Згідно довідки Закритого акціонерного товариства «МВСК» (том 1, а.с.156), ОСОБА_11 у період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року працював на даному підприємстві за спеціальністю монтажник по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій. Вказане підприємство знаходиться за адресою: Московська область, м. Люберці, пр. Октяберський, буд.375А. Крім того з довідок про направлення грошових переказів (а.с.157-159), виписки з історії хвороби №1879 (а.с.160) та договорів про надання платних медичних послуг (а.с.161-165) вбачається, що відповідач з 2011 року фактично працює та проживає на території Російської Федерації.

Відповідно до акту складеного мешканцями будинку №2 провулок Бульварний від 06.02.2015 року (том 2, а.с.65), посвідченого начальником дільниці Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР», у спірній квартирі проживали: з 2000 по 2012 рік позивач ОСОБА_5, з 2000 року - позивач ОСОБА_7, з 2005 року - чоловік позивача ОСОБА_7 ОСОБА_12 (том 2, а.с. 71), з 2006 року дочка позивача ОСОБА_7 ОСОБА_13 (том 2, а.с.72), з 2010 року син позивача ОСОБА_7 ОСОБА_14 (том 2, а.с.73), з 2000 року позивач ОСОБА_6, з 2009 року чоловік позивача ОСОБА_6 ОСОБА_15 (том 2, а.с.68), з 2012 року дочка позивача ОСОБА_6 ОСОБА_16 (том 2, а.с.69).

Згідно технічного паспорта на квартиру №2 провулок Бульварний у м. Кривому Розі (а.с.5-6), загальна площа вказаної квартири складає 59 кв.м, а житлова площа 45 кв.м. Тобто на одного із співвласників припадає 14,74 кв.м загальної площі та 11,25 кв.м житлової площі.

Відповідачу, як і жодному із співвласників не може бути виділене окреме ізольоване жиле приміщення в квартирі, розміром не меншим ніж 1/4 частка житлової площі, що припадає на його частку у праві спільної сумісної власності, оскільки це призведе до погіршення житлових умов позивачів та порушить їх право на користування належною кожному з них часткою квартири.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що частка ОСОБА_2 у спільному майні у розмірі 1/4 частини спірної квартири є незначною у порівнянні з загальним розміром часток позивачів, що складе 3/4 частини даної квартири; квартира є неподільною річчю (ч.2 ст.183 ЦК України), виділ частки із якої в натурі або визначення порядку користування якою є неможливим; спільне володіння та користування квартирою є також неможливим з огляду на особистісні відносини, які склались між сторонами; відповідач у квартирі не проживає, а фактично проживає і працює у Російській Федерації, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ретельно вивчивши обставини справи з метою зясування, чи не зловживають позивачі, які бажають припинити право власності відповідача на частку у спільну майні, своїм правом та чи реалізація цього права не порушить прав відповідача, проаналізувавши наявні у справі докази, дійшов правильного висновку про можливість задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а саме: визначити, що кожному зі співвласників належить по 1/4 частині спірної квартири, припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину спірної квартири, з присудженням йому грошової компенсації вартості його частини у спільному майні у розмірі 30 000 грн. та визнати за позивачами право спільної сумісної власності у рівних частках, по 1/3 частини спірної квартири за кожною.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, інтереси відповідача у справі, не зясовано якої шкоди завдасть йому припинення права власності, адже іншого житла останній не має, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається і не оспорюється ОСОБА_2 та обставина, що він фактично проживає на території Російської Федерації, а для можливості реалізувати своє право на житло, відповідачу присуджена грошова компенсації його частки у спільній квартирі.

Посилання відповідача та його представників на те, що вартість 1/4 частини квартири було значно занижена, відхиляються колегією суддів з наступних підстав.

03 березня 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про призначення по справі будівельно-технічної експертизи для зясування дійсної ринкової вартості квартири та вартості її 1/4 частини (том 2, а.с.64). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2015 року (том 2, а.с.78-79) було призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, в тому числі і по питаннях, які були поставлені відповідачем, і розяснено відповідачу положення ст. 146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі у експертизі. Однак з листа Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №1368-1369/15 від 10 червня 2015 року (том 2, а.с.90) вбачається, що ОСОБА_2 своє частину передоплати експертизи не здійснив, тому ухвала суду була залишена без виконання.

Відповідно до ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи, що відповідач не погоджувався з вартістю частки 1/4 частини у спільній квартирі, але ухилився від оплати експертизи, яка була призначена судом для встановлення даної обставини, в тому числі і за його клопотанням, колегія суддів погоджується з розміром компенсації вартості 1/4 частини даної квартири у сумі 30 000 грн., яка була визначена судом першої інстанції на підставі звіту про оцінку нерухомості від 01.10.2012 року, проведеної субєктом оціночної діяльності Товарною біржею «ДЕПОРТ» (том 1, а.с.42-69).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом ухвалено рішення у відсутності відповідача, якого не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, що позбавило його права захисту свого житла, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки зазначені порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права та обов'язки сторін, що беруть участь у справі, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегіясуддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 та його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/