Справа № 523/8961/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2015 р.

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Порто-Франко» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Порто-Франко» про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.08.2014 р. між позивачкою, ОСОБА_1 та ПАТ «Порто-Франко» укладено Договір банківського вкладу («морський короткостроковий»). № НОМЕР_2, відповідно до якого був відкритий рахунок в іноземній валюті НОМЕР_3/НОМЕР_2.

Згідно п.1.2. Договору позивачка внесла на зазначений рахунок 30000.00 USD доларів США.

Відповідно до п.3.2.3. Договору Банк зобов'язаний видати вклад за першою вимогою вкладника.

З виписки із особового рахунку № НОМЕР_2 станом з 05.08.2014р. по 12.01.2015 р. вбачається, що залишок коштів становить 30000.00 USD доларів США.

Представник позивачки - ОСОБА_1 - ОСОБА_4 зверталась до адміністрації Банку з усними і письмовими заявами про видачу грошей з рахунку.

20.08.2014 р. подала до адміністрації Банку письмову заяву про видачу всієї суми вкладу.

Проте їй було відмовлено у виплаті через неплатоспроможність банку.

Позивачка також просить стягнути з відповідача моральну шкоду, оскільки в зв'язку з відмовою повернути гроші, позивачка була позбавлена засобів до існування, а тому зазнала душевні страждання. Крім того, позивачка є інвалідом 2-ої групи з дитинства, а кошти вона збирала на лікування та проведення операції. Відповідачка вважає, що її заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 100000 грн.

На теперішній час відповідач не виконав свої зобов'язання щодо видачі відповідних сум з рахунку.

Згідно п.1.4., п.2.1.4. Договору № НОМЕР_2 позивачка має право щомісячно отримувати відсотки по вкладу - 10,5000% річних. На теперішній час сума відсотків, які Банк повинен сплатити складає 1708,8 доларів США (30000x10,5%:365х198дн.).

Відповідно пункту 1 статті 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

В зв'язку з чим, позивачка вважає, що якщо б вона мала можливість розмістити кошти в іншому банку, то отримувала гарантований прибуток у вигляді 7,5% річних, а тому збитки, завдані відповідачем складають суму у розмірі 1220,5 доларів США (30000x7,5%:365х198).

Крім того, позивачка посилається також на те, що, згідно ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Зазначений розмір пені гарантується Законом України, а тому не може бути зменшений. В зв'язку з чим, позивачка просить стягнути пеню з відповідача у розмірі 178200 доларів США (30000х3%:365х198).

На підставі викладеного, позивачка просить стягнути на її користь грошові кошти за договором банківського вкладу ( «морський короткостроковий») № НОМЕР_2 від 05.08.2014 р. (рахунок в іноземній валюті НОМЕР_3/ НОМЕР_2 ) в розмірі 30000.00 USD доларів США (в гривні станом на день ухвалення рішення суду), три проценти річних за весь час прострочення в розмірі 488,2 доларів США, 7,5% відсотків річних за фактичну кількість днів неправомірного користування грошима - 1220,5 доларів США, пеню 3% на день від простроченої суми в розмірі 178200 доларів США, несплачені відсотки 10,5% - 1708,8 доларів США, всього 211617,5 доларів США, а також моральну шкоду в розмірі 100000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача подала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач частково повернув частину коштів. На теперішній час, заборгованість позивача складає суму у розмірі 15788, 8 доларів США.

Представники відповідача в судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Згідно письмового заперечення просили відмовити у задовленні позову, посилаючись на ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізічних осіб».

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Так судом встановлено, що 05.08.2014 р. між позивачкою, ОСОБА_1 та ПАТ «Порто-Франко» укладено Договір банківського вкладу («морський короткостроковий»). № НОМЕР_2, відповідно до якого був відкритий рахунок в іноземній валюті НОМЕР_3/НОМЕР_2.

Згідно п.1.2. Договору позивачка внесла на зазначений рахунок 30000.00 USD доларів США.

З виписки із особового рахунку № НОМЕР_2 станом з 05.08.2014р. по 12.01.2015 р. вбачається, що залишок коштів становить 30000.00 USD доларів США.

Відповідно до п.3.2.3. Договору Банк зобов'язаний видати вклад за першою вимогою вкладника.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

У відповідності до ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.

Частина 1 ст. 1061 ЦК України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Представник позивачки - ОСОБА_1 - ОСОБА_4 неодноразово зверталась до адміністрації Банку з усними і письмовими заявами про видачу грошей з рахунку.

З матеріалів справи, вбачається, що відповідач частково повернув суму вкладу. Станом на 31.07.2015р. на рахунку залишилась сума у розмірі 15788,79 доларів США, що еквівалентно сумі у розмірі ( 1 долар США - 21,26грн.) 335669 гривень 67 копійок.

Відповідач в своєму запереченні посилається на ст.ст. 36, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року

№ 4452-VI.

Суд вважає, що вищевказане посилання не впливає на виникли правовідносини.

Так, судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 26 вересня 2014 року № 610 «Про віднесення публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «ПОРТО- ФРАНКО» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.09.2014 року прийнято рішення № 103 про впровадження з 29.09.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «ПОРТО-ФРАНКО» (; МФО: 328180; місце знаходження: вул. Пушкінська, 10, м. Одеса, 65026, Україна) (далі - АБ «ПОРТО-ФРАНКО»).

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ПОРТО-ФРАНКО», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 169 від 29.12.2014 про продовження строку тимчасової адміністрації у АБ «ПОРТО- ФРАНКО» до 29.01.2015.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30.01.2015 № 67 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ПОРТО-ФРАНКО» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 30.01.2015 № 19 «Про початок процедури ліквідації АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ПОРТО-ФРАНКО» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АБ «ПОРТО-ФРАНКО» Красюка Ігоря Івановича строком на 1 рік з 30.01.2015 по 29.01.2016 включно.

Зазначена інформація опублікована в офіційному друкованому виданні «Голос України» № 20 (6024) від 05.02.2015 року, відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та НБУ (http://bank.gov.ua), а також міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Після віднесення банків до категорії неплатоспроможних діяльність цих банків регулюється в тому числі спеціальним нормативно-правовим актом Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною 5 статті 36 цього Закону передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку ; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

При цьому, ч. 6 Закону встановлено, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Так, згідно ч. 1 ст. 52 вищевказаного Закону встановлено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини шостої статті 36 цього Закону, та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Таким чином, Законом не заборонено стягнення з банку сум, що перевищує виплачену Фондом за вимогами вкладників - фізичних осіб, а фактично встановлений порядок виконання таких вимог, що не впливає на вирішення справи.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума вкладу у розмірі 15788, 79 доларів США, що еквівалентно сумі у розмірі 335669 гривень 67 копійок.

Позивачка також стверджує, що згідно п.1.4., п.2.1.4. Договору № НОМЕР_2 позивачка має право щомісячно отримувати відсотки по вкладу - 10,5000% річних. На теперішній час сума відсотків, які Банк повинен сплатити складає 1708,8 доларів США (30000x10,5%:365х198дн.).

Суд вважає, що в даному випадку такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки згідно п. 6 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Позивачка також стверджує, що якщо б вона мала можливість розмістити кошти в іншому банку, то отримувала гарантований прибуток у вигляді 7,5% річних, а тому збитки, завдані відповідачем складають суму у розмірі 1220,5 доларів США (30000x7,5%:365х198).

Суд вважає, що вищевказані вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно п. 1 статті 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

У відповідності п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що вірогідність отримання прибутку у вигляді відсотків за іншим депозитним договором не може бути безперечною підставою для відшкодування збитків, оскільки позивач має можливість розпорядитись сумою коштів після їх отримання у будь-який спосіб. При цьому, сума вкладу, а також термін дії договору, відсоткова ставка встановлюються конкретним договором, а тому не може бути заздалегідь прогнозована.

На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача збитків у розмірі 1220,5 доларів США не підлягають задоволенню.

Позивачка посилається також на те, що, згідно, ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Зазначений розмір пені гарантується Законом України, а тому не може бути зменшений. В зв'язку з чим, позивачка просить стягнути пеню у розмірі 178200 доларів США (30000х3%:365х198).

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати положення ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» оскільки договір банківського вкладу не є послугою, а регулюються іншими нормами законодавства, а саме ст. 1058-1065 ЦК України.

В зв'язку з чим, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 178200 доларів не підлягають задоволенню.

Позивачка також просить стягнути з відповідача моральну шкоду, оскільки в зв'язку з відмовою повернути гроші, позивачка була позбавлена засобів до існування, у зв'язку з чим, вона зазнала душевні страждання. Крім того, позивачка є інвалідом 2-ої групи з дитинства, а кошти вона збирала на лікування та проведення операції. Відповідачка вважає, що її заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 100000 грн..

Згідно ч. 2 ст. Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12 травня 1991 року при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд вважає, позивачка відчула моральні страждання у зв'язку з затримкою виплати вкладу, оскільки вона є інвалідом 2-ої групи з дитинства, а кошти вона збирала на лікування та проведення операції. Вищевказані обставини не дали їй можливості забезпечувати себе та сім'ю їжею, одягом, ліками та інш.. для забезпечення достатнього рівня життя, вона була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

В той же час, судом встановлено, що відповідач не виконав свої зобов'язання у зв'язку з введенням тимчасової адміністрації, а тому відсутні противоправні дії відповідача, що відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України виключають можливість стягнення моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22,23525-526,1058-1061, 1167 ЦК України, 36, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Порто-Франко» про стягнення коштів - задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Порто-Франко» ( м. Одеса, вул. Пушкінська, 10) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, іпн. № НОМЕР_1, що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1

суму вкладу у розмірі 15788, 79 доларів США, що еквівалентно сумі у розмірі 335669 гривень 67 копійок.

3. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Порто-Франко» про стягнення пені у розмірі 178200 доларів США, збитків у розмірі 1220,5 доларів США, процентів у розмірі 1220,5 доларів США, моральної шкоди у розмірі 10000 - залишити без задоволення.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Порто-Франко» ( м. Одеса, вул. Пушкінська, 10) на користь Держави судовий збір у розмірі 3356 гривень 69 копійок. .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя