Провадження №2/522/636/15
06 серпня 2015 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді Єршової Л.С.,
при секретарі Ларіній Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому в м. Одесі цивільну справу за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття права власності,-
ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1, в обґрунтування якого послався на те, що 23 серпня 2007р. між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний Договір, згідно умов якого остання отримала кредит у сумі 500 тис. доларів США, з розрахунку 10,5 % річних на строк з 23 серпня 2007р. по 23 серпня 2028р.
З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту відповідачка за договором іпотеки від 23.08.2007р. передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1. Згодом 08 грудня 2011р. між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і по кредитному договору з відповідачкою. У зв'язку з тим, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, виникла заборгованість, яка станом на 05.08.2014 року складає 9911299,67 грн.
На підставі наведеного представник банку просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ "Дельта Банк" предмета іпотеки у власність та визнати за банком право власності на предмет іпотеки.
Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду письмову заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу за відсутності представника банку, надав згоду на заочний розгляд справи.
Відповідачка, повідомлена належним чином, у судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не направила.
За цих обставин, суд на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на заяву позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачки та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 28-30).
Таким чином, судом встановлено, що на підставі ст.514 ЦК України та вказаного договору до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.
З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1 за іпотечним договором від 23.08.2007 року (а.с. 16-19) передала у іпотеку нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1; опис - трьохкімнатна квартира, що складається з: коридору - 1,4; санвузлу 2,5; підсобного приміщення - 3, житлових приміщень - 6,7,8; кухні - 9; загальною площею - 150,2 кв.м., житловою площею - 79,4 кв.м., вартість предмета іпотеки (за домовленістю сторін) становить 2958947,00 грн. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі: договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_2, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 23 серпня 2007 року, за реєстровим номером 2486, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 23.08.2007 року за номером 2304358, і немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки.
Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 05.08.2014 року за відповідачкою наявна заборгованість у сумі: 9911299,67 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 6046784,40 грн.; сума заборгованості за відсотками - 3864515,27 грн.
Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.
Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації.
Відповідно до положень ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення.
Листом від 12 серпня 2014р. вих. №31.4-08/7897/14 ПАТ "Дельта Банк" попереджало відповідачку про наявність боргів по сплаті коштів за кредитним договором, їй надавався строк для погашення боргів та вона була попереджена про те, що у разі невиконання вимоги банку, банк буде вимушений захищати свої майнові права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або зверненням до суду з вимогою про примусове стягнення боргу та роз'яснено способи задоволення вимог іпотекодержателя: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання та/або право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій спосіб на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 25).
Відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Відповідно до умов іпотечного договору, укладеного між сторонами, звернення стягнення здійснюється іпотекоджержателем у випадках, зазначених в п.п. 2.1.1.-2.2.2. цього договору іпотеки, у рапзі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язаня, що забезпечено іпотекою за цим договором (п. 4.1 іпотечного договору).
Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 4.2. іпотечного договору).
Пунктом 5.1. договору іпотеки передбачено, що у разі настання обставин, зазначених в п.4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
У разі законодавчої можливості при застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотеко держателя як способу задоволення вимог іпотеко держателя (абз. 2 ч. 3 ст 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотеко держателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1. цього договору іпотеки, в порядку, передбаченому чинним законодавством (п. 5.3. іпотечного договору)..
Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в п. 38 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012р. № 5 у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.
Пунктом 39 зазначеної Постанови судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Таким чином, банк набув право на задоволення вимог по поверненню грошових коштів шляхом звернення стягнення на квартиру, що була передана в іпотеку.
Щодо способу звернення стягнення предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, то відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 грудня 2013р. у справі № 6-124цс13.
Аналогічні висновки зроблено і пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 39 постанови № 5 від 30 березня 2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин".
Як вбачається з розділу 5 вищевказаного іпотечного договору, одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки сторони визначили право іпотекодержателя набути у власність предмет іпотеки за правилами ст. 37 Закону України "Про іпотеку".
07 червня 2014р. набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з пунктом 1 статті 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.
Тобто, квартира передана в іпотеку відповідачкою під дію мораторію не попадає.
За таких обставин суд вважає, що вимога позивача до відповідачки цілком обґрунтована та позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 3654,00 грн.
Відповідно до ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, суд -
Позов ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття права власності - задовольнити.
Визнати право власності Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1, опис - трьохкімнатна квартира, що складається з: коридору - 1,4; санвузлу 2,5; підсобного приміщення - 3, житлових приміщень - 6,7,8; кухні - 9; загальною площею - 150,2 кв.м., житловою площею - 79,4 кв.м.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Л.С. Єршова