Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/2351/15 Головуючий у 1 інстанції: Стоматов Е.Г.
Провадження № 22-ц/778/4907/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про збільшення розміру аліментів та визначення їх в твердій грошовій сумі, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та визначення їх в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., посилаючись на те, що стягнуті за рішенням суду на утримання дитини сина ОСОБА_4 аліменти у розмірі ? частки від всіх видів зароібтку є недостатніми для його утримання на теперішній час через подорожчення продуктів харчування, ліків. Крім того, змінився в бік погіршення її матеріальний стан: до листопада 2014р. вона отримувала 775 грн. на дитину, а з листопда 2014р. 130 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, в розмірі 675 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 з 03.08.2012 року до 13.05.2014 року. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Комунарського районного суду м Запоріжжя від 28.04.2014 року. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2014 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В позові позивач вказує на те, що відповідач сплачує присуджені аліменти, маючи заборгованість, проте жодної додаткової допомоги, пов'язаної з утриманням сина він не надає, а розмір присуджених аліментів недостатній для матеріального утримання дитини через те, що продукти харчування та ліки подорожчали у порівнянні з цінами на час присудження аліментів. Також змінився її матеріальний стан: до листопада 2014 року вона отримувала на дитину 775 грн. на місяць, а починаючи з листопада 2014 року отримує допомогу на сина до досягнення трьох років у розмірі 130 грн. на місяць. Просила збільшити розмір аліментів, стягнувши їх в твердій грошовій сумі - 1000 грн. щомісячно.

Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів щодо зміни її матеріального стану з дати ухвалення рішення про присудження аліментів, а також про те, що відповідач отримує мінливий дохід, який би дозволяв стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі.

З такими висновками суду погоджується колегія, оскільки вони грунтуються на матеріалах справи та відповідають нормам матеріального права, на підставі яких судом вирішено спір.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі ( ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров"я та матеріальне становище дитини; стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 були стягнуті аліменти у розмірі 1 / 4 частини з усіх видів за-робітку(доходу) щомісяця.

Виконавче провадження з виконання зазначеного рішення було відкрито в грудні 2014р. та згідно з довідкою державного виконавя станом на 30.04.2015р. заборгованість боржника ОСОБА_3 зі сплати аліментів складала 263,03 грн. ( а.с. 117).

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на недоведеність позивачем, як одержувачем аліментів, обставин, з якими ст. 192 СК України пов"язує можливість збільшення розміру аліментів, що були визначені судовим рішенням від 25.11.2014 року.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв"язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров"я когось із них.

Отже за змістом ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, однак залежить, зокрема, від покращення матеріального стану платника аліментів або погіршення матеріального стану одержувача, про що може свідчити втрата останнім роботи, відрахування з його заробітної плати інших платежів тощо.

Судом встановлено, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, у зв»язку з чим отримує допомогу по догляду за дитиною, яка становить: з серпня по жовтень 2014р. 775 грн., а з листопада 2014р. 130 грн.

Отже, на момент постановлення рішення суду про стягнення аліментів - 25.11.2014р. ОСОБА_7 вже мала таке ж матеріальне становище, як і на теперішній час, тобто її матеріальне становище від ухвалення рішення суду про стягнення аліментів до подання позову про їх збільшення фактично не змінилось.

Матеріальне становища відповідача при вирішенні спору про стягнення аліментів не досліджувалось у зв»язку з повним визнанням ним позову про стягнення з нього аліментів у ? частці від заробітку (доходу).

На теперішній час відповідач за трудовим договором працює у ФОП ОСОБА_8 на посаді продавця непродовольчих товарів та отримує заробітну плату у розмірі 1350 грн., що підтверджується копією трудового договору від 08.04.2015р., листом УПФУ в Комунарському районі м. Запоріжжя № 6302/02 від 27.05.2015р., довідкою про доходи від 21.06.2015р. та довідкою з місця роботи від 22.06.2015р.

Посилання позивача на те, що до часу влаштування на роботу у ФОП ОСОБА_8 відомостей про заробіток відповідача не було, тому можливо змінити спосіб присудження аліментів з ? частки від заробітку на тверду грошову суму у розмірі 1000 грн., є неспроможними.

Так, оскільки на час вирішення спору про збільшення розміру аліментів відповідач має постійне місце роботи та стабільний заробіток, то присудження йому аліментів у твердій грошовій сумі буде суперечити положенням ст. 184 СК України.

Отже, навіть якщо вважати, що зменшення розміру допомоги на дитину з листопада 2014р. свідчить про погіршення матеріального становища позивача, задовольнити її вимоги у запропонований нею спосіб неможливо з огляду на вказану норму права ст. 184 СК України.

Таким чином, дослідивши обставини справи та надавши оцінку доказам у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача судовим рішення у розмірі 1 /4 частини заробітку, зважаючи на існуючий матеріальний стан як стягувача, так і платника аліментів.

Ті докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до іншої оцінки обставин справи, які відрізняються від

зробленої судом першої інстанції, і підстав для скасування судового рішення в порядку ст. 309 ЦПК України вони не містять.

Зважаючи на вищенаведене, колегія у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_1