Справа №568/557/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді: Драновської С.З.

при секретарі Саган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій протиправними державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 та стягнення моральної шкоди

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 05.05.2015 року звернувся до суду із скаргою на бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області, а 18.05.2015 року про визнання дій головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 неправомірними та скасування постанови про повернення виконавчого документу. Справи за скаргами ОСОБА_1 обєднанні в одне провадження з присвоєнням №568/557/15-ц.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилається на те, що згідно вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 07.07.2014 року задоволено цивільний позов та стягнуто із ОСОБА_3 на його користь у відшкодування моральної шкоди 3000.00 грн.

16.09.2014 року до відділу Державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області подано заяву про предявлення виконавчого листа від 11 липня 2014 року про стягнення на користь ОСОБА_1 зазначеної суми.

Постільки державною виконавчою службою не вживались належні заходи по виконанню зазначеного рішення суду і жодних коштів не відшкодовано та повідомлень про таке йому не надходило, звернувся із заявою для реагування.

На його заяву від 03.02.2015 року відділом Державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області повідомили, що виконавче провадження по виконавчому листу №568/15/14-к від 11.07.2014 року виданому Радивилівським районним судом Рівненської області стосовно стягнення з ОСОБА_3 на його користь 3000,00 грн. було відкрито 19.09.2014 року і копія вказаної постанови була надіслана сторонам.

Крім того, у відповіді на скаргу зазначено, що 19.12.2014 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, крім такої відповіді ні постанови про відкриття виконавчого провадження ні постанови про повернення виконавчого документу на адресу скаржника не надходило. Не відповідає дійсності і повідомлення Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, що виконавчий документ разом із постановою про повернення виконавчого документу направлено на адресу ОСОБА_1 19.12.2014 року за вих.№64 і було втрачено при пересилці. У відділенні поштового звязку м.Радивилів йому була надана інформація, що 19.12.2014 року на адресу ОСОБА_1 рекомендована кореспонденція виконавчою службою не направлялася взагалі.

Враховуючи наведене вважає таку бездіяльність відділу Державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області протиправною і просить зобовязати їх виконати судове рішення про стягнення із ОСОБА_3 на його користь 3000,00 грн.

В поданій скарзі від 18.05.2015 року ОСОБА_1 стверджує, що 19.12.2014 року державним виконавцем Мельником Ю.М. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану, яка була отримана ним 08.05.2015 року, що доводиться відміткою на поштовому повідомленні.

В супровідному листі №217 від 07.05.2015 року зазначається, що постанова про повернення виконавчого документу скаржнику від 19.12.2014 року надсилається повторно.

Таке, також не відповідає дійсності, постільки раніше така постанова йому не надходила та у передбачений законом спосіб не вручалася.

Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 19.12.2015 року вважає необґрунтованою, а дії державного виконавця незаконними.

При проведенні виконавчих дій державний виконавець не вжив передбачених законом заходів щодо розшуку майна боржника. У ОСОБА_3 є майно за рахунок якого можна погасити борг і частина такого майна може бути зареєстрована на його дружину, що у відповідності до положення ст.60 СК України є спільною сумісною власністю і підлягає виділенню та відчуженню у разі неможливості виконання боржником боргових зобовязань.

При проведенні виконавчих дій державним виконавцем не було встановлено яке майно зареєстроване на дружину ОСОБА_3 та не вирішено питання відповідно до вимог ст.ст. 366, 371 ЦК України про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення на неї стягнення.

Крім того, скаржнику відомо, що боржник проживає в будинку де є належна йому побутова техніка та інше на що можна провести стягнення.

Враховуючи наведене просив визнати дії та рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 неправомірними щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві оформлені постановою від 19.12.2014 року та постанову від 19.12.2014 року про повернення виконавчого документу (ВП44768440)-скасувати.

ОСОБА_1 в судові засідання не зявився і подав заяву від 22.07.2015 року про розгляд справи в його відсутність та задоволення скарги.

Представник Державної виконавчої служби та державний виконавець відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 в судові засідання не зявився про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено слідуюче:

Статтею 383 ЦПК України визначено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги, суд відповідно до ч.2 ст.387 ЦПК України визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Одночасно, суд відзначає, що відповідно до ч.5 ст. 124 і ч.3 ст. 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Відповідно до вимог статті 14 ЦПК України, ч.1 - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами; ч.2 - невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, Європейським судом з прав людини, судова практика якого за ст.17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, неодноразово наголошувалося у своїх рішеннях, що обов'язковість судових рішень (яка передбачає і їх виконуваність) гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, оскільки у протилежному випадку право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін (рішення ОСОБА_4 проти України від 15 січня 2010 року).

Під час судового слідства встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 19.09.2014 року відкрито виконавче провадження згідно заяви ОСОБА_1 по виконавчому листу №568/15/14-к від 11.07.2014 року виданому Радивилівським районним судом Рівненської області стосовно стягнення з ОСОБА_3 на його користь 3000,00грн у відшкодування моральної шкоди.

19.12.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом із тим, на вимогу суду ні відділом ДВС ні державним виконавцем не надано для вивчення виконавчі провадження та не долучено жодних інших доказів в спростування викладеного в скаргах.

Тобто, відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не довів, що використав надані йому права відповідно до закону і не допустив у своїй діяльності порушення прав та законних інтерсів скаржника.

За наведених обставин вимоги стягувача щодо визнання дій державного виконавця протиправними і скасування постанови є підставними.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом (ст.1167 ЦК України).

Згідно зі ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органу місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається із змісту п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31 березня 1995 року обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У поданій скарзі таких обставин ОСОБА_1О не наведено. Крім того судом враховано, що питання відшкодування моральної шкоди за правилами цивільного судочинства має розглядатися виключно у позовному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.383-388 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій протиправними державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу ОСОБА_1 від 19.12.2014 року (ВП №44768449) протиправними.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документі стягувачу ОСОБА_1 від 19.12.2014 року (ВП №44768449).

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області відкрити виконавче провадження за виконавчим листом (Справа №568/15/14-к) виданого Радивилівським районним судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3 000 (три тисячі) гривень.

В решті заявлених вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Рівненської області через Радивилівський районний суд Рівненської області, шляхом подачі протягом п'яти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлено 30.07.2015 року.

Суддя: С.З.Драновська