АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/274/15 Справа № 206/8791/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - І.О. Кобеляцька-Шаповал Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченко Е.І.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» в особі Дніпропетровської дирекції, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спірного будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

01 жовтня 2014 року Нкопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ПАТ «Райффайзен банк Аваль» про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спірного будинку об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з серпня 2003 року по 20 вересня 2008 року без реєстрації шлюбу.

Визнано будинок АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1 як частки в спільному сумісному майні подружжя.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «Райффайзен банк Аваль» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2008 року було укладено договір купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Також 14.04.2008 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 014/147416/3144/74, відповідно до якого банк надав ОСОБА_6 кредитні кошти в сумі 164 187, 00 грн. (а.с.9) на купівлю нерухомого майна, а саме: спірного житлового будинку АДРЕСА_1. В той же день вищезазначений будинок відповідачем було передано в іпотеку банку за договором іпотеки (а.с.20-21).

Судом першої інстанції встановлено, що на час придбання будинку та укладання кредитного договору та договору іпотеки, ОСОБА_6 перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 Вказані висновки ґрунтуються на поясненнях свідків, допитаних під час розгляду справи, фактом народження у ОСОБА_6 та ОСОБА_5 спільної дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Доказів в спростування вищенаведеного відповідачем не надано. Тому колегія суддів погоджується з висновками чуду першої інстанції в цій частині.

Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є правом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України, а саме п.2 ст.60 Сімейного кодексу України, відповідно до якої вважається, що кожна річ, яка придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права загальної спільної власності подружжя.

Згідно з п.4 ст.368 Цивільного кодексу України, майно, придбане в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів родини є їх загальною спільною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі.

Тобто, з викладеного вище вбачається, що за загальним правилом майно, придбане подружжям в кредит, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є суб'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За вказаних вище обставин та на підставі зазначених норм матеріального права, суд першої інстанції обгрунтовано визнав будинок АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнав за ОСОБА_5 право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1, як частки в спільному сумісному майні подружжя. Висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовано.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують оскільки полягають в тлумаченні норм чинного законодавства на власний розсуд апелянта через побоювання подальшого визнання іпотечного договору недійсним. Проте, суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що права власності на половину спірного будинку за позивачкою не порушить права третьої особи, оскільки положення іпотечного договору № 014/147416/3144/74-ж від 14.04.2008 року про те, що іпотекодавець не має права розпоряджатись житловим будинком без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку неможливо поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Крім того, обов'язки іпотекодавця також розповсюджуються і на нового власника майна, що є предметом іпотеки, у даному випадку - позивачку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст. 213 , 214 ЦПК та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: