Справа № 461/3482/15-ц
Провадження № 4-с/461/35/15
УХВАЛА

10.08.2015

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Мисько Х.М.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

з участю: представника субєкта оскарження ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 РОЗВИТКУ», заінтересована особа: ОСОБА_3, на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_4 та начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_5,

в с т а н о в и в :

скаржник ПАТ «ВБР» звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_4 та начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_5, в якій просить взнати бездіяльність головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_4 та начальника Відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_5 по невиконанню рішення Галицького районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 сум боргу на користь ПАТ «ВБР» протиправною і безпідставною; зобовязати посадових осіб ВВР ДВС України провести виконавчі дії для повного, своєчасного і неупередженого виконання казаного рішення, в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, саме про які просив ПАТ «ВБР» у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження та заявах про активізацію подальших виконавчих дій; постановити окрему ухвалу з приводу порушень закону на підставі ст.211 ЦПК України стосовно посадових осіб ВПВР ДВС України для направлення її до керівництва відповідного органу ДВС вищого рівня щодо вирішення питання про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, та до правоохоронних органів щодо вирішення питання про притягнення їх до кримінальної відповідальності за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.367, 382 КК України.

В обґрунтування внесеної скарги покликається на те, що на примусовому виконанні ВПВР ДВС України знаходиться виконавчий лист №461/5894/13-ц, виданий 15 жовтня 2013 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВБР» суми боргу у загальному розмірі 10078674,42 грн. Постановою головного державного виконавця ВПВР ОСОБА_4 11 січня 2014 року було відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк на самостійне виконання виконавчого документа. Виконавчий лист в наданий строк боржником не був виконаний, з огляду на що, було розпочато примусове виконання рішення суду. У своїй заяві про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 просив ВПВР одразу після спливу строку на самостійне виконання виконавчого документу, на підставі ст.ст.11-12,52,54-55,57,63 Закону України «Про виконавче провадження», розділу 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, для повного та своєчасного виконання виконавчого листа зробити ряд обовязкових виконавчих дій та направити відповідні запити по відношенню до боржника. У звязку з тривалим строком виконання виконавчого листа та відсутність будь-яких документів виконавчого провадження ОСОБА_2 багаторазово подавав до ВПВР заяви (запити) про активізацію проведення виконавчих дій та про надання стягувачу інформації про стан виконавчого провадження. Але, станом на 17 березня 2015 року від ВПВР ДВС України не було отримано жодної відповіді чи копії постанов державного виконавця, або інформації про надіслані запити тощо. Незважаючи на те, що стягувач окремо просив ВПВР документи виконавчого провадження надсилати учасникам виконавчого провадження рекомендованими листами, та авансувати з цього приводу витрати на проведення виконавчих дій в порядку ст.42 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, ОСОБА_2 згодний. 17 березня 2015 року ОСОБА_2 з допомогою Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень ознайомився із матеріалами виконавчого провадження, з яких вбачається наявність лише постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна, при цьому проведення будь-яких виконавчих дій старшим державним виконавцем, зазначених Банком у заявах про активізацію подальших виконавчих дій та про відкриття виконавчого провадження не вбачається.

06 липня 2015 року представник скаржника подав заяву по розгляд справи у його відсутності, просить скаргу задоволити повністю.

Представник субєкта оскарження в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив, надав пояснення про те, що державний виконавець діяв в межах чинного законодавства, яке регулює вчинення виконавчих дій.

Заслухавши пояснення представника субєкта оскарження, вивчивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні ВПВР ДВС України знаходиться виконавчий лист №461/5894/13-ц, виданий 15 жовтня 2013 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВБР» суми боргу у загальному розмірі 10078674,42 грн.

Відповідно ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими для виконання на всій території України.

Постановою головного державного виконавця ВПВР ОСОБА_4 11 січня 2014 року було відкрито виконавче провадження та надано боржнику строк на самостійне виконання виконавчого документа.

У своїй заяві про відкриття виконавчого провадження від03 лютого 201 року скаржник просив ВПВР одразу після спливу строку на самостійне виконання виконавчого документу, на підставі ст.ст.11-12,52,54-55,57,63 Закону України «Про виконавче провадження», розділу 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, для повного та своєчасного виконання виконавчого листа зробити ряд обовязкових виконавчих дій та направити відповідні запити по відношенню до боржника.

Однак, станом на 17 березня 2015 року скаржником від ВПВР ДВС України не було отримано жодної відповіді чи копії постанов державного виконавця, або інформації про надіслані запити тощо, незважаючи на те, що стягувач окремо просив ВПВР документи виконавчого провадження надсилати учасникам виконавчого провадження рекомендованими листами, та авансувати з цього приводу витрати на проведення виконавчих дій в порядку ст.42 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, ОСОБА_2 згодний.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження №42211330 винесена 26 лютого 2014 року, крім цього, державним виконавцем в той же день винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Таким чином, наявні підстави для визнаннябездіяльності головного державного виконавця ВПВР Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 та начальника Відділу ПВР ОСОБА_5 по невиконанню рішення Галицького районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 сум боргу на користь ПАТ «ВБР» протиправною та зобовязання посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України провести виконавчі дії для повного, своєчасного і неупередженого виконання рішення Галицького районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 сум боргу на користь ПАТ «ВБР» в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією «З організації примусового виконання рішень», саме про які просив ПАТ «ВБР» у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження та заявах про активізацію подальших виконавчих дій.

Стосовно вимоги скаржника постановити окрему ухвалу з приводу порушень закону на підставі ст.211 ЦПК України стосовно посадових осіб ВПВР ДВС України для направлення її до керівництва відповідного органу ДВС вищого рівня щодо вирішення питання про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, та до правоохоронних органів щодо вирішення питання про притягнення їх до кримінальної відповідальності за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.367,382 КК України, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволення такої, оскільки дана вимога не підлягає розгляду в порядку ст.ст.383-389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.383-389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

скаргу задоволити частково.

Визнати бездіяльність головного державного виконавця ВПВР Державної виконавчої служби України ОСОБА_4 та начальника Відділу ПВР ОСОБА_5 по невиконанню рішення Галицького районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 сум боргу на користь ПАТ «ВБР» протиправною.

Зобовязати посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України провести виконавчі дії для повного, своєчасного і неупередженого виконання рішення Галицького районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_3 сум боргу на користь ПАТ «ВБР» в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією «З організації примусового виконання рішень», саме про які просив ПАТ «ВБР» у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження та заявах про активізацію подальших виконавчих дій.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом п'яти днів з дня її отримання.

Головуючий суддя Мисько Х.М.