РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 534/987/15-ц

№2/534/1075/15

18 грудня 2015 року м. Комсомольськ

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Солохи О.В,

за участю секретаря - Жукової Н.А.

сторін: позивач ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 (за договором), відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 (за договором), третя особа не зявився, представник третьої особи ОСОБА_2 (за договором), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, в якому прохає визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона та її син ОСОБА_5 є власниками вказаного нерухомого майна на праві спільної часткової власності. За зазначеною адресою разом із позивачами зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який у помешканні з листопада 2013 року не проживає, участі в утриманні житла не приймає, але добровільно знятись з реєстрації не бажає, що перешкоджає позивачам вільно користуватись своєю власністю та розпоряджатися нею.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала заявлені нею позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Крім обґрунтувань указаних у позовній заяві вказала, що у грудні 2014р. нею у вхідних дверях квартири за адресою: АДРЕСА_1 було самостійно змінено замки, ключі від нових замків відповідачу не передавала. Повідомила суду, що у лютому 2015р. позивач після того, як виписався з лікарні звертався до позивача з проханням потрапити до квартири. Зазначила, що з листопада 2013р. по початок 2015р. відповідач проживав у своєї коханки. З липня 2015р. відповідач неодноразово звертався до позивача з проханням впустити його до квартири, проте враховуючи, те що відповідач знаходився у стані алкогольного спяніння до квартири не впускала.

Представник позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав повністю. У судовому засіданні суду пояснив, що до листопада 2014р. у квартирі проживав постійно. З листопада 2014р. через сімейну сварку деякий час не проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1. У лютому 2015р. після того як виписався з лікарня намагався потрапити до вказаної квартири, проте позивач відповідної згоди не надала та до квартири ОСОБА_3 не пустила. З лютого-березня 2015р. по червень-липень 2015р. проживав у знайомих та своїх рідних сестер.

Представник відповідач заперечував щодо задоволення позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та просив їх задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб у 1985р., у 2000р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право власності на житло, виданого Комсомольською міською радою народних депутатів 14.03.2001р., ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 були власниками у рівних частках (по 1/3 частині) квартири АДРЕСА_2 (а.с. 7).

На підставі договору дарування від 22.11.2002р. ОСОБА_3 подарував ОСОБА_5, який є його сином у дар 1/3 частину вищевказаної квартири (а.с. 8).

На стан розгляду справи власниками вказаної квартири є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Відповідач власником квартири не являється.

У судовому засіданні допитані у якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що неодноразова з 2013р. почала помічати відповідача у своєму дворі з іншою жінкою. Із зовнішнього виду ОСОБА_3 зробила власне припущення, що останній не проживає разом із позивачем. Інших змістовних показів суду не надала.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 показали суду, що про обставини не проживання ОСОБА_3 дізналися на початку 2015р. У лютому 2015р. відповідач після виписки з лікарні намагався потрапити до квартири за своєю реєстрацією, разом з тим позивач ОСОБА_3І до квартири не пустила. Свідок ОСОБА_7 показала суду, що паспорт і речі для відповідача у лікарню у лютому 2015р. передавала його колишня дружина ОСОБА_1 Показала, що позивач повідомила її про те, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, вона одноособова змінила замки від вхідних дверей. Ключів від змінених замків відповідачу не надавала.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз'яснено в п.10 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Викладеного слідує, що член сім'ї власника житла може бути позбавлена права користування житловим приміщення на підставі ч.2 ст.405 ЖК України, лише у випадку безперервного не проживання в даному житлі понад один рік без поважних причин.

Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартир), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.4 цієї статті, до членів сімї власника будинку (квартир) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартир) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Суд відмічає, що позивачем не надано жодних доказів, котрі б вказували на втрату відповідачем інтересу до спірного житла та відсутність у ньому понад встановлені законом строки без поважних причин.

Суд критично оцінює, акт обстеження складу сімї від 19.03.2015р. посвідченого КЖРЕП №2 м.Комсомольська, у якому зазначається, що відповідач ОСОБА_3 починаючи з листопада 2013 року за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не проживає (а.с.9).

Суд вказує, що даний акт було складено 19.03.2015р., тобто вже після того, як на при кінці 2014р. позивачем одноособово без згоди відповідача замінено замки вхідних дверей та не надано відповідачу дублікату ключів від змінених замків вхідних дверей.

Суд наголошує, що даний акт є фіксуванням відсутності ОСОБА_3 за місцем його реєстрації саме на день його складання.

Позивачем не надано суду інших актів, щоб фіксували відсутність відповідача за місцем реєстрації протягом відповідного періоду.

Суд констатує той факт, що до моменту заміни замків від вхідних дверей позивач мала згоду скласти відповідний акт.

Разом з тим суд зазначає, що позивачем не було заявлено клопотання про допит членів комісії, які підписали акт від 19.03.2015р. у якості свідків.

Крім того, суд вказує, що позивачем не доведено, що у спірній квартирі не залишилось речей відповідача, котрі придбавались у шлюбі з ОСОБА_1

Відповідач стверджує те, що спірну квартиру він дійсно залишив у листопаді 2014 року через конфлікти зі своєю дружиною. Проте, як зазначає ОСОБА_3, дане житлове приміщення відвідував до листопада 2014 року. Утримання житлового приміщення проводилося в т.ч. і за рахунок його коштів.

Протилежного позивачем не доведено.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Виселення члена сімї власника житла без надання йому іншого житла за нормами Житлового кодексу можливе лише у випадку, передбаченому ст.116 ЖК України.

Відповідно до положень ст.47 Конституції України, а також ст. 9 ЖК України, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У силу вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги не належать до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.88, 212, 215 - 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через суд, що ухвалив рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом пяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22.12.2015 року.

Суддя підпис ОСОБА_9

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха