Справа № 461/8263/15-ц
Провадження № 4-с/461/63/15
У Х В А Л А

03.08.2015 року Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Фролової Л.Д.

при секретарі Думичі Р.М.,

за участі

заявника ОСОБА_1

представника Державної виконавчої

служби України ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Львова цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби України Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою. Свої вимоги мотивує тим, що 27 січня 2015 року Галицьким районним судом м. Львова постановлена ухвала по цивільний справі № 461/677/15-ц, якою накладений арешт на депозитні рахунки ОСОБА_3 На підставі зазначеної ухвали заявник 02 липня 2015 року звернулася до Галицького відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця від 10 липня 2015 року у відкритті виконавчого провадження заявникові було відмовлено у звязку з невідповідністю виконавчого документа (ухвали суду) п. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: відсутністю даних про боржника та стягувача, ідентифікаційного номеру субєкта господарської діяльності, індивідуального ідентифікаційного номеру стягувача та боржника, не зазначено місце проживання чи перебування.

Заявник вважає дану постанову такою, що винесена державним виконавцем з порушенням норм закону та просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця, скасувати постанову від 10 липня 2015 року та зобовязати державного виконавця прийняти виконавчий документ до виконання.

ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник Галицького відділу ДВС ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечував, вказавши, що виконавчий документ ухвала суду не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому свої дії по відмові у відкритті виконавчого провадження вважає правомірними.

Суд, розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи , вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за умови, якщо виконавчий документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом.

Із постанови державного виконавця від 10 липня 2015 року встановлено, що державним виконавцем Галицького відділу ДВС відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу, у звязку з відсутністю індивідуальних ідентифікаційних номерів боржника та стягувача, адреси проживання чи перебування (а.с.5).

При вирішенні скарги суд виходить з того, що відсутність у виконавчому документі певних даних про особу боржника, а, зокрема, зазначення ідентифікаційного коду боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, та враховує правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 21 травня 2014 року № 6-45цс14.

Зокрема, Верховний Суд України у цій постанові зазначив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України й ч. 1 ст. 302 ЦК України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частина 1 ст. 18 Закону містить вимоги до виконавчого документа, у якому зокрема має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі невідповідності змісту виконавчого листа вимогам ст. 18 державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом із тим, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Крім цього, не приймаються судом посилання державного виконавця на відсутність у виконавчому документі адреси проживання чи перебування стягувача та боржника, оскільки, в ухвалі суду від 27 січня 2015 року зазначена адреса проживання боржника ОСОБА_3 (а.с.3), а у заяві стягувача ОСОБА_1 остання вказала своє місце проживання, номер та серію паспорта та ідентифікаційний номер (а.с.4).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку задоволення скарги, скасування постанови про відому у відкритті виконавчого провадження та зобов'язання державного виконавця прийняти виконавчий документ.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби України Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо винесення постанови № 48059581 від 10 липня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню ухвали Галицького районного суду міста Львова про забезпечення позову.

Постановустаршого державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби України Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 48059581 від 10 липня 2015 року скасувати.

Зобовязати старшого державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби України Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 винести постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню ухвали Галицького районного суду міста Львова № 461/677/15-ц від 27 січня 2015 року про забезпечення позову.

Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті, в судовому засіданні 03 серпня 2015 року проголошено її вступну та резолютивну частини. Повний текст рішення суду виготовлений 07 серпня 2015 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.Д.Фролова