Справа № 453/573/15-ц
№ провадження 2/453/293/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.08.2015 року Сколівський районний суд Львівської області в складі: головуючого-судді Ясінського Ю.Є,

при секретарі Гринюк Л.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сколе Львівської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника адвоката ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування від 13.11.2006 року, згідно якого ОСОБА_2 прийняла у дар 7/8 ідеальних часток житлового будинку №30 «а» по вул. Котляревського у м. Сколе, Львівської області з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами від ОСОБА_5 В поданому позові покликається на те, що ОСОБА_5 даруючи свій будинок як особа похилого віку, яка за станом здоров»я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погоджувалась на передачу нерухомого майна у власність відповідачці ОСОБА_2 лише за умови довічного утримання, й укладаючи спірний договір помилилися щодо правової природи правочину, прав та обов»язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачкою ОСОБА_2 При цьому про факт укладення договору дарування 7/8 частин житлового будинку не був повідомлений батько позивача - ОСОБА_6 як власник 1/8 частини будинку. ОСОБА_5 укладаючи договір дарування мала на меті отримати від відповідача необхідну допомогу та догляд, та не мала наміру дарувати будинок, що свідчить про укладення договору під впливом помилки. ОСОБА_5 помилилися стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема щодо правової природи цього правочину, прав та обов»язків сторін, оскільки вважала цей правочин договором довічного утримання, відповідно до умов якого інша сторона договору зобов»язується здійснювати постійний догляд та утримання, а право розпорядження нерухомим майном перейшло б до відповідачки ОСОБА_2 лише після смерті ОСОБА_5

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_4 дав пояснення аналогічні наведеним у позові, просить такий задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечує, вважає, що позивач ОСОБА_1 не вправі звертатись до суд з даними позовом, оскільки не є стороною договору. Просить відмовити у позові у зв»язку з його безпідставністю. Крім того, у судовому засіданні надала письмові пояснення від 04.08.2015 року, в яких посилається на те, що зазначені позивачем обставини у позові не відповідають дійсності, на їх підтвердження ні позивачем, ні його представником не надано жодних доказів. При укладенні оскаржуваного договору дарування було дотримано вимоги ст. 203 ЦК України, що свідчить про відсутність підстав для визнання його недійсним. У поданому позові позивач стверджує, що договір укладено під впливом помилки, обману, внаслідок застосування тиску. Позивачем не надано доказів про те, що дарувальник в силу свого похилого віку не усвідомлювала значення своїх дій. З поданої позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається, за захистом якого права звернувся позивач до суду: якщо за захистом права власності на спірне майно, так він не є власником; якщо за захистом свого права в порядку спадкування після смерті батька, так, його батько не був власником спірного будинку, відтак позивач не є особою, якій належить право звернення до суду з даним позовом. Вважає, що позов подано особою, якій не належить право звернення до суду з вимогою про визнання договору недійсним. Більш того, позивач також не є особою, права та обов»язки якої було порушено внаслідок оскаржуваного договору дарування. Дії позивача та його представника спрямовані виключно на протиправне позбавлення її права власності, що є неприпустимим, а обставини, викладені у позові є такими, що не відповідають дійсності, не грунтуються на вимогах чинного законодавства. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі у зв»язку з його безпідставністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні просить відмовити у позові з підстав наведених у письмових запереченнях від 12.05.2015 року. Додатково пояснив, що ОСОБА_1 не є стороною правочину. В поданому позові позивач стверджує, що відповідач повинен надати переконливі висновки про відсутність помилки. ОСОБА_8, відповідно до закону і роз»яснень Верховного Суду України докази помилки чи обману повинен надати позивач. Крім того, згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Таких доказів позивач не надав, а його твердження про те, що ОСОБА_5 при укладенні договору дарування ніби-то помилилася щодо природи правочину в силу похилого віку, поганого стану здоров»я і тяжкого матеріального стану, є абсолютно безпідставними. В позовній заяві позивач стверджує, що при укладені договору дарування ОСОБА_2 ввела матір в оману, пообіцявши їй належний догляд, разом з тим, позивач не просить суд визнати правочин недійсним як вчинений під впливом обману. Твердження позивача, що його довірителька не здійснювала догляд за хворою мамою і не допомагала їй матеріально є неправдивим. Його твердження спростовуються довідкою першої міської клінічної лікарні ім. Кн. Лева, в якій вказано що за хворою ОСОБА_5 догляд і матеріальне забезпечування здійснювала її дочка ОСОБА_2 Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_9 у судовому засіданні просить відмовити у позові у зв»язку з підстав наведених у письмових запереченнях. Додатково зазначив, що позов є безпідставним, вважає, що позивач не вправі звертатись у суд з даним позовом.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилась, однак надіслала на електрону адресу суду пояснення за Вх. № ЕП-233 від 08.06.2015 року, в яких зазначила, що при посвідченні договору дарування 7/8 частин житлового будинку, діяла згідно чинного законодавства. Особисті підписи сторін на правочині, є свідченням того, що вони дійшли згоди стосовно предмету договору кожна із сторін розуміла значення, умови договору та його правові наслідки. Справу просить розглядати без її участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засідання пояснила, що вона проживала по сусідству, із померлою ОСОБА_5 та її чоловіком ОСОБА_6. У померлої ОСОБА_5 з її покійним чоловіком ОСОБА_6, було троє дітей: син ОСОБА_11, син ОСОБА_12 (батько позивача ОСОБА_1В.) та дочка ОСОБА_13 (відповідач по справі). Вона часто спілкувалась із ОСОБА_5 та її чоловіком ОСОБА_6 і вони говорили, що у будинку буде проживати онук ОСОБА_1 (позивач по справі). Після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, ОСОБА_5 говорила, що весь будинок не буде записувати сину ОСОБА_12, оскільки він вживає спиртне, а запише будинок онуку ОСОБА_1, і якусь частину синові ОСОБА_12, оскільки не може вигнати його з будинку. Також зазначила, що сину ОСОБА_11, вони дали кошти на житло, дочці ОСОБА_13 також, дали кошти на будівництво будинку у м. Львів. Відомо їй, що син ОСОБА_12 (батько позивача) мав квартиру, яку продав після того як розлучився із дружиною ОСОБА_1, та купив собі автомобіль. Після продажу квартири перейшов проживати у будинок батьків. Згодом, Казимира захворіла і дочка ОСОБА_14 забрала її до Львова, приблизно через два тижні ОСОБА_5 повернулась додому, говорила, що хворіє. Казимира була психічно здоровою людиною, у психіатра не лікувалась.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що померла ОСОБА_5 та її чоловік ОСОБА_15 постійно говорили, що у будинку буде жити їх онук ОСОБА_16 - позивач по справі. Відомо йому, що коли ОСОБА_5 захворіла її забрала дочка ОСОБА_14 - відповідач по справі. ОСОБА_8 швидко повернулась і проживала у будинку вже до дня смерті. Казимира говорила, що коли була у Львові підписувала документи, але які це були документи йому не відомо, та казала, що підписувати їх не хотіла.

Свідок ОСОБА_17»єв О.Ю. у судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_16 є його братом, його батько ОСОБА_6 є його хресним татом, відповідач по справі ОСОБА_2 є його тіткою. Батько позивача ОСОБА_6 після того як розлучився з дружино проживав у будинку батьків. Чи перебував померлий ОСОБА_6 (батько позивача) на «Д» обліку йому не відомо.

Суд не приймає до уваги пояснення свідків, оскільки з наданих ними пояснень не вбачається, що їм відомо про умови укладення оспорюваного договору дарування, свідки стверджують лише те, що померла ОСОБА_5 говорила, що має намір записати житловий будинок онука ОСОБА_16 (позивача по справі), що не є свідченням того, що такий укладений під впливом помилки та є підставою визнання його недійсним.

Згідно рішення Сколівського районного суду Львівської області від 28 січня 2003 року за ОСОБА_6 визнано право власності на спадкове майно, а саме 1/8 частину будинку в м. Сколе по вул. Котляревського, 30 «а», а за ОСОБА_5 на 7/8 частин цього будинку.

Згідно договору дарування від 30 листопада 2006 року ОСОБА_5 подарувала, а гр. ОСОБА_2 прийняла у дар 7/8 (сім восьмих) ідеальних часток житлового будинку №30 «а» (тридцять «а») по вулиці Котляревського в місті Сколе Львівської області з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами. Даний договір 30 листопада 2006 року посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №493.

Як вбачається з п. 6 договору дарування 7/8 частин житлового будинку, сторонам договору було роз»ясненно зміст ст. ст. 377, 717, 721, 722, 727, 728 ЦК України та ст.120 ЗК України, які регулюють права, обов»язки сторін, правові наслідки прийняття дарунка, порядок та строки розірвання договору дарування.

Згідно п. 8 договору дарування - сторони свідчать без будь-яких застережень про те, що зміст договору точно відповідає їхнім намірам.

Також, на договорі наявні підписи сторін - дарувальника ОСОБА_5 та обдаровуваної ОСОБА_2, що є свідченням того, що вони дійшли згоди стосовно предмету договору і кожна із сторін однакового розуміє значення, умови та його правові наслідки.

З копії нотаріальної справи, яка наявна в матеріалах справи вбачається, що в ній наявні:

витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №383630 від 16.04.2003 року, згідно якого ОСОБА_5, є власником 7/8 частин будинку в м. Сколе, вул. Котляревського, 30 «а», Львівської області. Підстава виникнення права власності рішенння суду /справа №2-48/2003/ 28.01.2003/ Сколівський районний суд Львівської області, форма власності приватна;

витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно за №12640238 від 24.11.2006 року на житловий будинок у м. Сколе, по вул. Котляревського, 30 «а», Львівської області, вбачається, що ОСОБА_18 є власником 1/8 частини житлового будинку, підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності /рішення №104/16.11.1984/ Сколівська районна рада; ОСОБА_5 є власноском 7/8 частин будинку підстава рішення суду /справа №2-48/2003/28.012003/ Сколівський районний суд Львівської області;

витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна за №10245047 від 30.11.2006 року, щодо типу обтяження заборона, арешт вбачається, що заборона відчуження об»єкта будинку в м. Сколе, по вул. Котляревського, 30 «а», Львівської області, відсутня.;

заява ОСОБА_5, в якій вона повідомляла про те, що на день відчуження належних їй на праві особистої власності 7/8 часток будинку №30 «а», який розташований в м. Сколе вул. Котляревського, Львівської області, вона вдова з 10.05.2002 року ні з ким не проживає однією сім»єю без укладення шлюбу, особу ОСОБА_5 встановлено за паспортом серія КА №486161 виданим Сколівським РВ ГУМВСУ у Львівській області 16.09.1997 року. Також наявний запис про те, що ОСОБА_2 як набувачу 7/8 ідеальних часток будинку, обставини які викладені в заяві ОСОБА_5 їй відомі;

свідоцтво про смерть серії І-СГ №226268 виданого відділом РАЦС Сколівського районного управління юстиції Львівської області, з якого вбачається, що ОСОБА_18 помер 10 травня 2002 року.

Згідно свідоцтва про смерть, яке наявне в матеріалах справи, серії І-СГ №181971, виданого 15 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сколівського районного управління юстиції Львівської області, ОСОБА_5 померла 14 травня 2009 року.

В поданому позові представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_4 зазначає, що договір дарування 7/8 частин житлового будинку, що розташований у м. Сколе, вул. Котляревського, 30 «а», Львівської області, посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 13.11.2006 року, укладений під впливом помилки.

Підставою недійсності правочину згідно з ст.215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1,2,3,5 ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України та іншим актах цивільного судочинства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними №9 від 06.11.2009 року передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Сторонами оспорюваного договору дарування 7/8 частин житлового будинку були дарувальник ОСОБА_5 та обдаровувана - ОСОБА_2.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України передбачено, що відповідно до ст. ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину

недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання

або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. ст. 717, 718,719, 720, 722 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір дарування, згідно якого ОСОБА_5 подарувала, а гр. ОСОБА_19 прийняла у дар 7/8 (сім восьмих) ідеальних часток житлового будинку №30 «а» (тридцять «а») по вулиці Котляревського в місті Сколе Львівської області з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, 30 листопада 2006 року посвідченний приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу ОСОБА_3

Як встановлено судом під час судового розгляду, ОСОБА_5 за життя, як сторона договору, не зверталась з вимогою про розірвання договору дарування 7/8 житлового будинку №30 «а» по вул. Котляревського в м. Сколе Львівської області з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами. Право на розірвання договору на вимогу дарувальника їй було роз»яснено приватним нотаріусом при посвідченні оспорюваного договору, про що зазначено у п.6 договору дарування 7/8 частин житлового будинку.

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №13219878 від 15.01.2007 року ОСОБА_2 є власником 7/8 частин будинку у м. Сколе, вул. Котляревського, 30 «а», Львівської області, підстава виникнення права власності договір дарування реєстр №493 /30.11.2006/ приватний нотаріус Сколівського райнотокругу, ОСОБА_3

В подальшому ОСОБА_2 оформила право власності на 1/8 частину будинку, що стверджується витягом про державну реєстрацію за №35977091 від 24.10.2012 року, згідно якого вона є власником 1/8 частини житлового будинку в. м Сколе, по вул. Котляревського 30 «а», Львівської області.

Як вбачається з матеріалів справи, на день посвідчення оспорюваного договору дарування 7/8 частин житлового будинку, власниками житлового будинку в м. Сколе, по вул. Котляревського, 30 «а», Львівської області були ОСОБА_6 власник 1/8 частини будинку та ОСОБА_5 власник 7/8 частин житлового будинку, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №12640238 від 24.11.2006 року, який наявний у копії нотаріальної справи, яка долучена до матеріалів справи.

Згідно факсимільної копії витягу, долученої до матеріалів справи представником позивача ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_4 за №18886911 від 20.05.2008 року, вбачається що ОСОБА_6 є власником 1/8 частини житлового будинку в м. Сколе, по вул. Котляревського, 30 «а», Львівської області. Дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 20.05.2008 року.

Відтак на день посвідчення договору дарування право власності на житловий будинок у м. Сколе по вул. Котляревстького, 30 «а», Львівської області було зареєстровано за ОСОБА_18 1/8 частина та за ОСОБА_5 7/8 частина. Оскільки на день посвідчення договору дарування житлового будинку за ОСОБА_6 не було зареєстровано право власності на житловий будинок, відтак приватний нотаріус не повинна була повідомляти батька позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 про укладення договору.

Як встановлено у судовому засіданні рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 26 травня 2011 року припинено право ОСОБА_6 на 1/8 ідеальних часток житлового будинку, надвірних споруд, будівель та відповідно до даної частки на земельну ділянку в м. Сколе по вул. Котляревського, 30 «а» Львівської області з виплатою ОСОБА_6 за його 1/8 ідеальних часток житлового будинку, надвірних споруд, будівель в розмірі 29 582 грн. 00 коп. та 1/8 частку земельної ділянки площею 0,125 га. в розмірі 13 101 грн., всього 42 683 грн. Ухвалою судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2012 року, вищезгадане рішення Сколівського районного суду Львівської області залишено без змін.

Згідно довідки виданої територіальним управлінням державної судової адміністрації у Львівській області №02-1688 вих.13 від 07.10.2013 року кошти у сумі 42 683 гривні внесені ОСОБА_2 30.05.2011 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Львівській області №0789, МФО825014, повернуто 26.07.2013 року безспірним стягненням грошової компенсації ОСОБА_6 згідно виконавчого листа Сколівського районного суду від 26.06.2013 року по справі №453/246/13-ц.

Як зазначалось вище, при посвідченні оспорюваного договору приватним нотаріусом ОСОБА_3, сторонам договору дарування були дарувальник ОСОБА_5 та обдаровувана ОСОБА_2, сторонам договору було роз»яснено зміст ст.ст. 377, 717, 721, 722, 727, 728 ЦК України, ст. 120 ЗК України, які регулюють права, обов»язки сторін, правові наслідки прийняття дарунка, порядок та строки розірвання договору дарування, на договорі наявні підписи сторін, що є свідченням того, що вони дійшли згоди стосовно предмету договору і кожна із стороні однаково розуміє значення, умови та його правові наслідки, що дає суду підстави зробити висновок, що при укладенні договору дотримано вимог ст. 203 ЦК України. Дарувальник ОСОБА_5 не заявляла вимоги про розірвання договору дарування, право на яке їй було роз»яснино приватним нотаріусом при посвідченні договору. З позовом у суд звернувся ОСОБА_1, який не є стороною правочину, а особами які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Договір дарування було укладено у м. Сколе Львівської області.

Крім того, померлий ОСОБА_6, за яким рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 28.01.2003 року було визнано право власності на 1/8 частину житлового будинку в м. Сколе по вул. Котляревсткого, 30 «а», Львівської області, не звертався за життя у суд з позовом про визнання договору дарування недійсним, вважаючи, що не порушено його права як власника 1/8 частини будинку. Йому було відомо про існування договору дарування, оскільки рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 26.05.2011 року, яким припинено право ОСОБА_6 на 1/8 ідеальних часток житлового будинку, надвірних споруд, будівель та відповідно до даної частки на земельну ділянку в м. Сколе по вул. Котляревського, 30 «а», Львівської області з виплатою ОСОБА_6 за його 1/8 ідеальних часток житлового будинку, надвірних споруд, будівель в розмірі 29 582 грн. 00 коп. та 1/8 частку земельної ділянки площею 0,125 га. в розмірі 13 101 грн., всього 42 683 грн. - встановлено, що ОСОБА_2 є власником 7/8 частин житлового будинку на підставі договору дарування від 30.11.2006 року. Про рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 травня 2011 року ОСОБА_6 було відомо, оскільки таке переглядалось за його апеляційного скаргою колегією суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області та 14 червня 2012 року прийнято ухвалу про залишення без змін вищезгаданого рішення Сколівського районного суду Львівської області.

Як вбачається у суд звернувся ОСОБА_1 (син ОСОБА_6В.) в особі уповноваженого представника адвоката ОСОБА_4, який не є ні стороною оспорюваного договору дарування, ні власником будинку розташованого в м. Сколе по вул. Котляревського, 30 «а», Львівської області.

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання договору дарування 7/8 ідеальних часток житлового будинку №30 «а» по вул. Котляревського в м. Сколе, Львівської області з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, посвідченого приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 30 листопада 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №493, недійсним - слід відмовити

Керуючись ст.ст. 10-12, 60, 213, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 205, 208, 209, 215, 229, 626-628, 717-720, 722, ЦК України, Поставою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, суд

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання договору дарування 7/8 частин ідеальних часток житлового будинку №30 «а» по вул. Котляревського в м. Сколе, Львівської області з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, посвідченого приватним нотаріусом Сколівського нотаріального округу ОСОБА_3 30 листопада 2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №493, недійсним - відмовити

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сколівського районного

суду Львівської області ОСОБА_20

Повний текс рішення виготовлено 10.08.2015 року.