АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8126/13-ц Номер провадження 22-ц/786/2565/15Головуючий у 1-й інстанції Савічев В.О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Акопян В.І., Абрамова П.С.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2, Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості про визнання формулювання причин звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013року ОСОБА_3. звернулася до місцевого суду з позовом до ФОП ОСОБА_2, Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості про визнання формулювання причин звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 травня 2014 року позов ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2, Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості про визнання формулювання причин звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування заподіяної моральної шкоди задоволено частково.

Визнано дії ФОП ОСОБА_2 щодо звільнення ОСОБА_3 за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України незаконними.

Визнано формулювання причини звільнення ОСОБА_3 з посади продавця за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України незаконним та змінено формулювання, вказавши причину звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України "за власним бажанням" та внесено відповідний запис до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_3.

Визнано незаконними та скасовано накази ФОП ОСОБА_2 № 8 та № 9 від 31.07.2013 року про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.07.2013 року по день постановлення рішення суду в розмірі 11390,08 грн..

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в розмірі 7000 грн.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржив ФОП ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість внаслідок неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильного дослідження, оцінки доказів та показів свідків, прохає скасувати рішення суду, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заначено, що суд першої інстанції всупереч наданим доказам не врахував те, що ОСОБА_3, працюючи на посаді продавця непродовольчих товарів, фактично була допущена до обороту товарних цінностей безпосередньо при виконанні своїх трудових обов'язків; отримані нею грошові кошти, що зникли 17.07.2013 року, ОСОБА_3 в порушення своїх трудових обов'язків не передала роботодавцю, а з 29.07.2013 р. позивач припинила виходити на роботу, на телефонні дзвінки не відповідала.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15 липня 2014 року апеляційна скарга ФОП ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 20 травня 2014 року змінено у частині вирішення про відшкодування моральної шкоди - зменшено суму відшкодування із 7 000 грн. до 1 500 грн., в іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 червня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_5, подана в інтересах ФОП ОСОБА_2, задоволена частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 липня 2014 року у частині зміни формулювання причин звільнення скасоване, справа у цій частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, виконуючи приписи ч.4 ст.338 ЦПК України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав:

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі змінити рішення суду першої інстанції у разі виявлення неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що з 06.01.2004 року ОСОБА_3 на підставі трудового поговору № 47 від 12.01.2004 року була прийнята на роботу до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 продавцем у меблевий салон «МООН», що розташований за адресою: м. Кременчук, вул. 60 років Жовтня, 77 (т.1 а.с.10).

29.07.2011 року трудовий договір між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_6 розірваний, позивач звільнена з роботи за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України.

01.08.2011 року ОСОБА_3 згідно трудового договору прийнята на роботу до ФОП ОСОБА_2 продавцем непродовольчих товарів (т.1 а.с.11-12).

Пунктом 2 трудового договору від 01.08.2011 року, який укладено на невизначений строк, на ОСОБА_3 як на продавця непродовольчих товарів покладено обов'язки по обслуговуванню та наданню послуг покупцям, знання асортименту, класифікації, характеристики, призначення роздрібних цін товарів, а також зобов'язано дотримання правил охорони праці та техніки безпеки. При цьому, у штатному розкладі відповідача ФОП ОСОБА_2 посада касира не передбачена та на жодного з працівників магазину, в тому числі і на позивача ОСОБА_3, не покладалися обов'язки по веденню касових операцій.

За час роботи скарг з боку відповідача на позивача не надходило, до дисциплінарної відповідальності позивач не притягувалась, про що в судовому засіданні не заперечували сторони і підтверджено показаннями свідків.

Згідно наказу №1 від 01.09.2002 року у зв'язку з виробничою необхідністю визначено коло обов'язків продавця меблевого магазину «Дизаж», зокрема: забезпечувати зберігання грошових коштів, отриманих від продажу меблів; та супутніх товарів в період робочої зміни; отримувати від роботодавця та інших працівників інформацію, яка є необхідною для виконання його службових обов'язків; нести відповідальність, передбачену чинним законодавством України щодо неналежного виконання чи невиконання своїх обов'язків (т.1 а.с.94).

17.07.2013 року в меблевому салоні «Дизаж» з робочого стола, який знаходився в кабінеті магазину зникли грошові кошти. При цьому, сейф у магазині відсутній, гроші по розпорядженню відповідача ФОП ОСОБА_2 зберігались у робочому столі кабінету, залишались на ніч та не здавались до банківської установи, відеоспостереження в магазині було відсутнє, двері кабінету по розпорядженню відповідача ФОП ОСОБА_2 не замикались і до нього мали доступ всі працівники магазину, що не заперечувалося сторонами та підтверджено показами свідків, допитаних у судовому засіданні.Окрім продавця ОСОБА_3 цього дня в магазині знаходилися продавці ОСОБА_8, ОСОБА_9, вантажники ОСОБА_10, ОСОБА_11, неофіційно працююча прибиральниця ОСОБА_12 та відвідувачі магазину.

По факту зникнення грошей позивач повідомила ФОП ОСОБА_2 та викликала міліцію. За даним фактом відкрито кримінальне провадження та відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т.1 а.с.17).

Актом від 25.07.2013 р. засвідчено, що ОСОБА_3 25.07.2013 року відмовилась надати письмові пояснення ФОП ОСОБА_2 з приводу зникнення в магазині грошових коштів (т.1 а.с.54).

Актами від 29.07.2013 року та 30.07.2013 року зафіксовано, що ОСОБА_3 була відсутня на робочому місці без поважної причини 29 та 30-го липня 2013 р. (т.1 а.с.55,56).

Відповідно до наказу № 8 від 31.07.2013 року за невихід на роботу без поважної причини 29.07.2013 року та 30.07.2013 року їй оголошено догану (т.1 а.с.57)

Відповідно до наказу № 9 від 31.07.2013 року за невиконання своїх обов'язків продавця, не забезпечення зберігання грошових коштів, отриманих за продаж меблів та супутніх товарів, залишення в торговому залі без нагляду ключа від місця зберігання коштів в присутності сторонніх осіб, що призвело до зникнення грошових коштів в сумі 20 420 грн. та 2 000 євро, а також враховуючи категоричну відмову від надання усних і письмових пояснень з приводу зникнення грошових коштів та не вихід на роботу без поважних причин ОСОБА_3 втратила довір'я з боку власника та їй оголошено догану (т.1 а.с.58).

Актом від 31.07.2013 року, зафіксовано відмову ОСОБА_3 підписати накази про оголошення догани за порушення трудової дисципліни (т.1 а.с.59).

31.07.2013 року ОСОБА_3 звернулась до ФОП ОСОБА_2 з письмовою заявою про звільнення з роботи за власним бажанням з 01.08.2013 року, у реєстрації якої їй було відмовлено та запропоновано залишити дану заяву без реєстрації (т.1 а.с.13). Цього ж дня заява про звільнення була передана ОСОБА_3 працівнику магазину ОСОБА_9, про що в телефонному режимі повідомлено відповідача ФОП ОСОБА_2 в присутності ОСОБА_9 Цього ж дня на вимогу відповідача ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_3 передала ОСОБА_9 ключі від магазину, про що свідчить розписка з підписом останньої (т.1 а.с.14).

Наказом № 10 від 07.08.2013 року ОСОБА_3 звільнена з роботи за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, копія наказу ФОП ОСОБА_2 направлена ОСОБА_3 поштою та 14.08.2013 року отримана нею (т.1 а.с.15-16).

У справі наявне повідомлення ФОП ОСОБА_2 від 06.08.2013 року, адресоване ОСОБА_3, про намір розірвати трудовий договір та повідомлення від 08.09.2013 року про її звільнення за п. 2 ч.1 ст.41 КЗпПУ (т.1 а.с.91,92).

Як убачається з листа ОСОБА_3 до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості від 02.09.2013 року, 12.08.2013 року відповідач ФОП ОСОБА_2 повідомив її про звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст.41 КЗпП України, з яким вона не згодна, та провів розрахунок по заробітній платі, про що остання розписалась у відомості про виплату грошових коштів, утримує трудову книжку та її примірник трудового договору (т. 1 а.с. 20).

19.08.2013 року та 27.08.2013 року ФОП ОСОБА_2 повідомив Кременчуцький МРЦЗ про зняття трудового трудового з реєстрації в результаті припинення договору за ініціативою власника (т. 1 а.с. 93-94).

31.08.2013 року ОСОБА_3 направила ФОП ОСОБА_2 вимоги про повернення трудової книжки та її примірника трудового договору, а також просила повідомити її статус як представника (т.1 а.с.18,19).

За повідомленням заступника директора Кременчуцького МРЦЗ ОСОБА_13 №4586 від 05.09.2013 року, трудовий договір № 0 від 01.08.2011 року між ФОП ОСОБА_2 та найманим працівником ОСОБА_3 зареєстрований Кременчуцьким МРЦЗ та діє по теперішній час (т.1 а.с.49).

09.09.2013 року ФОП ОСОБА_2 направив ОСОБА_3 трудову книжку, та у листі від 09.09.2013 року повідомив її, що деякі свої речі та трудову книжку вона залишила на роботі після прогулу (т.1 а.с.47).

Листом Кременчуцького МРЦЗ від 10.09.13 р. за № 4663 повідомлено ОСОБА_3 про зняття з реєстрації зазначеного трудового договору за ініціативою ФОП ОСОБА_2 (т.1 а.с.50).

06.09.2013 р. ОСОБА_3 подала заяву до Кременчуцького МРЦЗ, а 10.09.2013 року отримала документи, подані відповідачем ФОП ОСОБА_2 для зняття з реєстрації трудового договору №0 від 01.08.2011р., в якому є відмітка про його розірвання з ОСОБА_3 на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпПУ та втрати довір»я до працівника, який обслуговує грошові та товарні цінності, та про реєстрацію договору в Кременчуцькому МРЦЗ (т.1 а.с.60-61).

11.09.2013 р. ФОП ОСОБА_2 направив оригінал трудової книжки та листи від 08.09.2013 р. та 09.09.2013 р. на адресу ОСОБА_3 (т.1 а.с.97).

Згідно Акту перевірки додержання суб'єктами господарювання - ФОП ОСОБА_2 законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 16-03-47/179 від 20.09.2013 року, виявлено безліч порушень вимог трудового законодавства, зокрема ст.149КЗпПУ, оскільки відсутнє письмове пояснення працівника ОСОБА_3 про причини відсутності на робочому місці 29.07.2013р. та 30.07.2013 р. або Акт про відмову працівника в наданні письмового пояснення (т.1 а.с.112-114).

Територіальна державна інспекція з питань праці у Полтавській області про вказані порушення ФОП ОСОБА_2 трудового законодавства повідомила ОСОБА_3, про що свідчить лист від 25.09.2013 р. за № 16-Б 1143/03-47 (т.1 а.с.115-116).

Згідно Відомості на виплату грошей № 16, ОСОБА_3 отримано розрахунок у сумі 921,12 грн. від ФОП ОСОБА_2 (т.1 а.с.130).

Середня заробітна плата ОСОБА_3 у період з 01.01.2013 року по 31.07.2013 року становить 1150,00 грн. (т.1 а.с.151).

Згідно Табелю обліку використання робочого часу за липень 2013 року, 29.07.2013 р. та 30.07.2013 р. ОСОБА_3 не працювала (т.1 а.с.174).

За наявним у справі розрахунком, середній заробіток ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу складає 11151,00 грн. (т.2 а.с.5).

Задовольняючи позовні вимоги про зміну формулювання причини звільнення з п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України на ч.3 ст.38 КЗпП України, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивачки з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, було незаконним.

З таким висновком колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.38 КЗпП України працівник вправі розірвати за своєю ініціативою трудовий договір, укладений на невизначений строк у разі, якщо працедавець порушує законодавство про працю або умови колективного чи трудового договору. Отже, правовою підставою для розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України є доведеність факту порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, тобто на працівника покладалося виконання обов'язків, не передбачених трудовим договором, не було створено умов для належного виконання трудових обов'язків, порушувалося законодавство про оплату праці, про відпустки, тощо.

Таким чином, у справі, що розглядається позивач має довести належними і допустимими доказами існування порушень трудового законодавства на момент подачі заяви про звільнення.

Згідно позову (т.1 а.с.3) підставами для розірвання трудового договору за ч.3 ст.38 КЗпП України позивачка зазначила створення умов, при яких неможливо належним чином працювати (відсутність умов для зберігання грошових коштів, відсутність посади касира, не покладення на позивачку обов'язку зі зберігання грошей), і постійний тиск на позивачку щодо повернення зниклих грошей, яких вона не брала. Наведені обставини, які ніким не оспорюються, не можна визнати порушенням трудового законодавства по відношенню до позивачки у сенсі приписів трудового законодавства. По суті, причиною розірвання трудового договору стала лише вимога роботодавця повернути гроші.

У рішенні суду першої інстанції відсутні обґрунтовані висновки про існування певних порушень трудового законодавства, які спонукали позивачку подати заяву про звільнення.

У заяві про звільнення (т.1 а.с.13) відсутнє посилання на обставини, передбачені ч.3 ст.38 КЗпП України.

Під час нового апеляційного розгляду справи позивачкою суду не надано нових доказів про існування порушень трудового законодавства, які стали причиною подання заяви на звільнення.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду у частині вимог про зміну формулювання причин звільнення - зміні.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 травня 2014 року у частині вимог про зміну формулювання причин звільнення змінити - у абзаці третьому резолютивної частини рішення замість букв і цифр «ч.3 ст.38 КЗпП України» правильно зазначити «ч.1 ст.38 КЗпП України».

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 травня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: О.А. Лобов

Судді: В.І. Акопян

П.С. Абрамов

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов