У х в а л а

іменем україни

25 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про зобов'язання проведення індексації заробітної плати, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дмитровського міського суду Донецької області від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про зобов'язання проведення індексації заробітної плати, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 16 грудня 2002 року по 01 жовтня 2003 року, працював електрослюсарем підземним. В день звільнення він працював. Тому розрахунок з ним повинен був бути проведений 01 жовтня 2003 року. Під час роботи на підприємстві відповідач не проводив йому індексацію заробітної плати. За період його роботи в грудні 2002 року, в січні, лютому, березні та жовтні 2003 року індекс інфляції перевищував поріг 101 %. Вважає, що відповідач заборгував йому індексацію за період його роботи у розмірі 28 грн 14 коп. 04 серпня 2014 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести розрахунок та надати йому довідку про проведення індексації. Ці вимоги відповідачем не були задоволені. Вважає, що окрім стягнення індексації заробітної плати він має право на стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку з ним. Вважає, що його середньоденна заробітна плата складає 30 грн 88 коп., а тому відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який за період з 02 жовтня 2003 року по 03 вересня 2014 року складає 83 406 грн 88 коп. Уточнивши свої позовні вимоги, позивач просив зобов'язати відповідача провести індексацію заробітної плати за грудень 2002 року по жовтень 2003 року при підвищенні індексу споживчих цін на 101 % згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахункових сум у розмірі 84 128 грн 64 коп. та моральну шкоду у розмірі 666 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 09 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Дмитровського міського суду Донецької області від 09 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

І.К. Парінова