Справа № 603/370/15-ц
Провадження №2/603/128/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2015 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Галіяна І. М.

при секретарі Смолінчук М.М.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), про стягнення аліментів в її користь на утримання дітей: сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина Олега, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина Віталія, ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.03.1998 року сторони зареєстрували шлюб.

За час шлюбу у подружжя народилися троє дітей: син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, син Олег, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син Віталій, ІНФОРМАЦІЯ_3.

18.12.2013 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу відповідач знявся з реєстрації.

Позивач в позовній заяві зазначає, що сторони разом не проживають. Позивач перейшов жити до своїх батьків, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4. Діти проживають разом з нею і повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, хоча працює на тимчасових роботах та приховує своє місце роботи, має нерегулярні доходи, які витрачає у своїх цілях.

ОСОБА_1 в останнє судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, та вказала, що погоджується на стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

ОСОБА_2 в останнє судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, та вказав, що позов визнає частково, просить стягувати ? частки від свого заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.12.2013 року сторони розірвали шлюб, який був зареєстрований в Григорівській сільській раді Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №5, що підтверджується рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області №603/1155/13-ц від 18.12.2013 року.

Від даного шлюбу у них народилися діти: син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №029372 виданого Григорівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 05.01.2000 року, актовий запис №1, син Олег, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №121784, виданого Григорівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 04.08.2003 року, актовий запис №3 та син Віталій, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №047408 виданого Григорівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області 24.10.2007 року, актовий запис №2.

Згідно вищезазначених свідоцтв, батьками ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є ОСОБА_2 (батько) відповідач по справі, та ОСОБА_1 (мати) позивач по справі (а.с. 5, 6, 7).

Сторони по справі разом не проживають, спільного господарства не ведуть, їх діти знаходяться на повному утриманні та вихованні матері з якою і проживають, що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Григорівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області за №263/2-08 від 02.06.2015 року.

Твердження позивача про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає спростовується поясненнями відповідача щодо перерахування грошових коштів на банківську картку позивача, що підтверджується наданими позивачем банківськими квитанціями про перерахунок грошових коштів і що позивачем не заперечувалось.

Окрім цього з наданих суду відповідачем документів вбачається, що ОСОБА_2 працює в приватному підприємстві «Аріол-Тернопіль» на посаді водія автотранспортного засобу і одержує зарплату з лютого місяця 2015 року по даний час, що підтверджується довідкою про доходи №100 від 05.08.2015 року, виданою приватним підприємством «Аріол-Тернопіль», що спростовує пояснення позивача про те, що відповідач працює на тимчасових роботах, має нерегулярні доходи, які витрачає у своїх цілях.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обовязки по утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобовязані утримувати своїх дітей: сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина Олега, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина Віталія, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З аналізу статті 183 СК України вбачається, що суд визначає розмір аліментів на утримання дитини в частці від заробітку (доходу) матері, батька у випадках, коли платник аліментів має стабільний і регулярний дохід, щомісячно одержує заробітну плату.

Оскільки, як було встановлено в судовому засіданні та згідно матеріалів справи відповідач офіційно працевлаштований, одержує заробітну плату, тому суд, з огляду на зазначене, приходить до висновку, що в даному випадку слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дітей у частці від його заробітку.

Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоровя відповідача, їх матеріальне становище, враховує стан здоровя та вік дітей, відсутність інших осіб на утриманні відповідача, беручи до уваги офіційну працевлаштованість відповідача та його систематичний дохід у вигляді заробітної плати, що дає змогу відстежити та проконтролювати її розмір, а також враховуючи те, що відповідач позов частково визнав та згоден сплачувати аліменти, суд, визначає розмір аліментів в частці від усіх заробітків (доходів) відповідача в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) відповідача, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дітей.

Окрім вищевказаного розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21 квітня 1999 року він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Вимога позивача про стягнення аліментів до досягнення дітьми повноліття до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, згідно ч. 2 ст. 183 СК України, при визначенні розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 16.06.2015 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів.

Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Отже, з відповідача ОСОБА_2, слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 60,79,84,88, ч. 3. ст. 209,213 п.1 ст. 367 ЦПК України, ч. 2 ст. 166 ст.ст. 180, 182 СК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, сина Олега, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина Віталія, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 16 червня 2015 року.

Рішення в межах стягнення платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляцій скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя ОСОБА_6