22-ц/775/743/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Хараджа О.О.
Категорія 55 Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

05 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Биліни Т.І., Бугрим Л.М.

при секретарі Костенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 158867 грн. 88 коп., відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 609 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем , який при виплаті заробітної плати за період з березня 2003 року не проводив передбачену чинним законодавством індексацію та компенсацію. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 05.08.2014 року, з відповідача на його користь стягнуто суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасної виплатою за період з березня 2003 року по 22 липня 2011 року в загальній сумі 1049,93 грн.

Тому просив стягнути середній заробіток за час затримки виплати суми індексації з 25.07.2011 року на час звернення до суду в розмірі 158867 грн.88 коп., а також на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., і судових витрат на правову допомогу.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 червня 2014 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2000 грн., у відшкодування моральної шкоди 200 грн., правової допомоги 8,34 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення змінити в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку і задовольнити зазначену вимогу в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача, його представника, та представника відповідача, які повторно не з»явились, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи телефонограмами. Від позивача і його представника надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутність (а.с.69-71,78,84)

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності із положеннями ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив порушення трудових прав позивача: а саме не виплатив належні при звільненні суми у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. При цьому розмір зазначеного середнього заробітку суд визначив з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та наявності підстав для застосування правил ч.2 ст.117 КЗпП України у зв»язку із наявністю спору щодо розміру заборгованості із заробітної плати.

Не погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та положенням закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 26 липня 1972 року до 22 липня 2011 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча». При звільненні йому не була виплачена сума індексації заробітної плати.

Як вбачається із судового рішення від 26 грудня 2013 року, що набрало законної сили, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості індексації та компенсації, позивач просив зобов'язати відповідача провести розрахунок за період з березня 2003 року до 22.07.2011 року, тобто на час звільнення з роботи.

За рішенням суду з відповідача на користь позивача було стягнуто 1049 грн.93 коп. (а.с. 23-24)

Між тим, за розрахунком бухгалтерії період в який не нараховувалась позивачеві індексація і компенсація є іншим, а саме з березня 2003 року до липня 2006року і відповідачем визнавалась інша сума заборгованості, а саме: 527 грн.04 коп. - індексації, та 543 грн.56 коп. компенсації. (а.с. 36-37)

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач претендував на виплату йому компенсації та індексації за більший період і в більшому розмірі, що свідчить про наявність між сторонами спору щодо визначених сум.

Про наявність між сторонами спору свідчить і оскарження відповідачем в апеляційному порядку судового рішення від 26.12.2013 року, яким вирішено питання про стягнення індексації і компенсації.

За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз'яснив у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, у разі часткового задоволення позову працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір відшкодування з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно і об»єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і не належать до тих підстав з якими процесуальне законодавство пов»язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Посилання ОСОБА_3 на наявність судової практики, яка спростовує висновки суду щодо часткового стягнення середнього заробітку не можна взяти до уваги, оскільки вона не узгоджується з іншою судовою практикою. ( Постанова ВССУ від 10.06.2015 року №264/4227/14ц(6-11507св15)

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанцій відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряв законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-314 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 червня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді