ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1750/15-ц
Провадження № 2/362/1386/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

при секретарі - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області справу за позовом ОСОБА_2 Охотієвича до ОСОБА_3, третя особа - друга Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок, розташований у с. Марянівка, Васильківського району, по вул. Красікова, 7 (далі будинок), в порядку спадкування після смерті 11 січня 1997 року ОСОБА_4.

Вказуючи на те, що він та відповідач, який є сином позивач та спадкодавця, є єдиними спадкоємцями до майна померлої відповідно дружини та матері ОСОБА_4, до складу якого входить житловий будинок, через відсутність правовстановлюючих документів на який, спадкоємці не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом.

В звязку із чим позивач звернувся до суду із позовом, який просить задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але 09 червня 2015 року надав до суду письмову заяву, в якій просить справу слухати без його участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с. 84).

Відповідач у судове засідання також не зявився, 22 травня 2015 року подав до суду заяву в якій просить справу слухати без його участі. Позов визнає, проти його задоволення не заперечує (а.с. 69).

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, до суду не зявилася (а.с.78).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 11 січня 1997 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК № 150878 виданим 11 січня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району міста Києва (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-БК № 101947 від 15 грудня 1999 року, виданого повторно відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району міста Києва, позивач є чоловіком ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про народження серії І-АВ № 428096 виданого 26 грудня 1970 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району міста Києва, відповідач є сином ОСОБА_4 (а.с. 50).

З огляду спадкової справи № 674/2005 до майна померлої 11 січня 1997 року ОСОБА_4, позивач та відповідач є єдиними спадкоємцями першої черги за законом до майна спадкодавця (а.с. 40-65).

Як вбачається з договору купівлі-продажу пустуючого жилого будинку для сезонного проживання, посвідченого 18 березня 1989 року секретарем виконавчого комітету Марянівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 7, ОСОБА_4 за життя придбала житловий будинок, право власності на який зареєструвала 11 липня 2001 року у Фастівському МБТІ (а.с. 9-11).

Рішенням виконавчого комітету Марянівської сільської ради № 12 від 15 березня 1990 року ОСОБА_4 надано дозвіл на знесення старого житлового будинку та будівництво на його місці нового житлового будинку (а.с. 86).

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 7 по вул.. Красікова в с. Марянівка Васильківського району Київської області, виготовленого 02 березня 2015 року, рік побуди будинку є 1992, що також підтверджується довідкою Марянівської сільської ради вих.. № 23 від 03 лютого 2015 року (а.с. 11-13, 14).

Згідно листа ВССУ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування":

Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно знаказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26,Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Оскільки судом достовірно встановлено та підтверджується зібраними по справі доказами те, що житловий будинок, що фактично є предметом спору, побудовано в 1992 році спадкодавцем на законних підставах і не є самочинною новобудовою, то до позивача переходить право власності на даний житловий будинок за загальними правилами спадкування.

Судові витрати позивач просив на відповідача не покладати.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 223 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216, 1218, 1268, 1269 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 Охотієвича до ОСОБА_3, третя особа - друга Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 Охотієвичем право власності на житловий будинок з надвірними будівлями біля нього, розташований у с. Марянівка, Васильківського району, по вул. Красікова, 7, в порядку спадкування за законом після смерті 11 січня 1997 року ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко