АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Бартащук Л.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

при секретарі: Хоменко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» - Дзундзи Ольги Володимирівни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року про відмову у видачі виконавчого листа по справі за заявою публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ПАТ «Ідея Банк» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 березня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 13427,92 грн. та 243,60 грн. судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року ПАТ «Ідея Банк» у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду - відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції представник заявника ПАТ «Ідея Банк» - Дзундза О.В. подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити.

Вказує на те, що суд першої інстанції невірно застосував Закон України «Про третейські суди», ст.ст. 389-10, 355, 360-7 ЦПК України, а також невірно зазначив, що вищевказана справа є справою про захист прав споживачів, яка виключена з компетенції третейського суду. Крім цього, суд першої інстанції не мав підстав для висновку про те, що третейське застереження, за яким Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків розглядалась вказана справа, є нікчемним.

Зазначає, що всупереч вимогам ч.1 ст.389-9 ЦПК України оскаржувана ухвала постановлена через два місяці після надходження заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, що є грубим порушенням вимог процесуального законодавства.

В судовому засіданні представник ПАТ «Ідея Банк» - Малая В.Д. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № Л71.188.28763, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби, в сумі 12490 грн. на 40 місяців зі сплатою 0,0010 % річних від залишкової суми кредиту та платою за обслуговування кредитної заборгованості в загальному розмірі 0 % щомісячно від початкової суми кредиту.

Пунктом 5.6 кредитного договору передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 20 березня 2015 року позов ПАТ «Ідея Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» 13427,92 грн. заборгованості за кредитним договором та витрати по оплаті третейського збору в сумі 95 грн.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не була йому підвідомча відповідно до закону.

Проте, колегія суддів вважає, що вказані висновки суду першої інстанції є передчасними з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду , якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Вказаний Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Разом з тим, п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Пленум Верховного Суду України у п.п. 1,6 постанови від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснив, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ст. 137 ЦПК щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обгрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Отже, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст.ст. 4-15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч.1 ст.389-9 ЦПК України заява про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом п'ятнадцяти днів з дня її надходження до суду в судовому засіданні з викликом сторін. Неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

Проте розглядаючи справу суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в матеріалах справи відсутні дані про належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, що є порушенням порядку розгляду даного питання, оскільки положення ч.1 ст.389-9 ЦПК України передбачає можливість розгляду справи за відсутності сторін саме за умови їх належного повідомлення про розгляд справи.

В силу п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постановленої ухвали та передачі питання на новий розгляд до суду першої станції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 312, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника заявника публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» - Дзундзи Ольги Володимирівни - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року - скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: