Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рябченко Л. А. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення аліментів на період навчання,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісяця з дня предявлення позову і до досягнення ним 23 років на період навчання.

Вимоги обґрунтувала тим, що після досягнення дитиною повноліття відповідач припинив сплачувати аліменти, що поставило її в скрутне матеріальне становище. Син навчається на ІІІ курсі Відокремленого Структурного підрозділу «Інститут інноваційної освіти Київського національного університету будівництва і архітектури». Відповідач на утримання сина матеріальної допомоги не надає. Позивач невзмозі сама нести всі витрати на харчування, проїзд, проживання, придбання одягу, підручників, тощо,

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Додатково пояснив, що син ОСОБА_3 ніде не працює, виїздив у Польщу, але влаштуватись на роботу не вдалося. Має захворювання, внаслідок якого йому рекомендовано уникати емоційних та фізичних перенавантажень. Позивач має незначний заробіток. Аліменти, які отримувала від відповідача на утримання сина до досягнення 18 років , становили 1/4 частку від заробітку (пенсії) відповідача, а саме 2518,12грн. щомісяця, вважає, що відповідач має можливість і на даний час сплачувати аліменти на період навчання сина.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача не визнав. Заперечення обґрунтував тим, що син ОСОБА_3 навчається на заочній формі навчання, має можливість працювати і напевно працює. З цією метою він виїздив до Польщі, про що свідчить відмітка у закордонному паспорті. Позивач не надала доказів про перебування сина на її утриманні та про наявність потреби в матеріальній допомозі, її розмір. Відповідач надає добровільно допомогу на навчання сина та на інші його потреби, тому має сумнів щодо необхідності такої допомоги саме сину, позивач бажає вирішити таким чином власні матеріальні потреби. Про це свідчить і пропозиція позивачу укласти морову угоду, згідно якої відповідач буде сплачувати кошти саме на навчання сина, в період навчання, на його особистий рахунок у твердій грошовій сумі , що визначається з врахуванням вартості навчання. Проте, позивач від такої пропозиції відмовляється. Відповідач є інвалідом 2 групи, має тяжкі захворювання, потребує значних витрат на лікування. В той час як позивач є приватним підприємцем, має власне кафе «Вікторія», є директором даного закладу. Довідки про її доходи відповідач ставить під сумнів.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню підлягає частково.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 3.03.1995, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Шлюб був розірваний на підставі рішення суду від 24.03.2000.

Згідно з довідкою К ПБМР ЖЕК № 6 від 9.12.2015, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживають та зареєстровані за адресою пров.Таращанський,20 у м.Білій Церкві Київської області.

Позивач є фізичною особою підприємцем, її доходи, згідно податкової декларації за 2014 рік, становлять 5530грн..

Згідно з довідкою № 1, виданою ФОП ОСОБА_1, вона у 2015 році доходу від підприємницької діяльності не мала, кафе «Вікторія» не працювало. Декларація про доходи ФОП ОСОБА_1 за 2015 рік не здавалася.

Згідно з довідкою без вих..№ та дати, ОСОБА_1 працює у ПП «Фортуна-ТН» на посаді директора, заробітна плата за 6 місяців склала 4856грн., до сплати 3906,18грн..

Згідно з довідками від 7.09.2015, 7.12.2015 Відокремленого Структурного підрозділу «Інститут інноваційної освіти Київського національного університету будівництва і архітектури», ОСОБА_4 є студентом ІІІ курсу за заочною формою навчання на платній основі. Період навчання становить з 1.09.2015 по 30.06.2018. Згідно з договором про надання освітньої послуги від 3.09.2015, вартість навчання становить 18000грн. за три роки, тобто 6000грн. щороку, по 3000грн. за семестр. Місце надання освітньої послуги: м.Київ.

ОСОБА_4 страждає на захворювання: посттравматичний церебрастенічний синдром зі стійким цефалічним синдромом, спазм акомодації обох очей, рекомендовано нагляд невролога, уникати емоційних та фізичних перенавантажень, про що свідчить епікриз Київської обласної лікарні від 28.05.2014.

Відповідач є пенсіонером, інвалідом ІІ групи, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Згідно виписки № 9182 від 26.10.2015 із медичної карти стаціонарного хворого МЛ № 1, ОСОБА_2 страждає на захворювання: стенокардія ІІ ст., гіпертонічна хвороба ІІ ст., цукровий діабет ІІ тип середньої важкості, тощо.

Згідно з довідкою Центру поштового звязку № 1 від 14.12.2015, на адресу ОСОБА_1 надходили кошти, відправником яких є Пенсійний фонд України у м.Білій Церкві, 10.06.2015, 10.07.2015, 7.08.2015 в розмірі 2518,12грн. , як визнали сторони, ці кошти є аліментами, що вираховувалися з пенсії ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина.

Відповідач не надав суду довідку про розмір пенсії, проте на думку суду, мав можливість та час надати таку довідку про власні доходи. Позивач наполягає на тому, що розмір пенсії відповідача становить понад 10000грн. щомісяця, виходячи з розміру сплачуваних аліментів. Довідки про доходи позивача, власноруч заповнені, суд оцінює критично. Ухвалюючи рішення, суд оцінює докази, надані сторонами, в сукупності та приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на період навчання, про що свідчать і його пропозиції щодо сплати сину коштів на навчання на його особистий рахунок у твердій грошовій сумі, оскільки він ставить під сумнів потреби позивачки та цільове використання коштів. Проте, враховуючи, що син є студентом заочної форми навчання, вартість якого становить 3000грн. на семестр, потребує витрат на переїзд до місця навчання, придбання навчального приладдя, тощо, але має можливість працювати, що йому не протипоказано за станом здоровя, а відповідач є пенсіонером, потребує витрат на лікування та підтримання здоровя, суд вважає за доцільне стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), задовольнивши вимоги позивача частково.

Згідно п.3 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільняється від його сплати.

На підставі викладеного, ст..ст. 182, 191, 198-200 СК України, керуючись ст.ст. 3-13, 60, 79, 88, 208, 212-215, 218, 222, 294 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4, пенсіонера, на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісяця, на період навчання, починаючи з 16.09.2015 по 30.06.2018.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 487 грн. 20коп..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 24.12.2015.

Суддя ОСОБА_5