У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 16 грудня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О., суддів: за участю представника відповідача -Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., ОСОБА_4,Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договору вкладу та повернення грошових коштів, індексу інфляції, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року, в с т а н о в и л а: У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 06 липня 2010 року між ним та Публічним акціонерним товариством комерційним банком«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»)в особі Кримського відділення укладено договір банківського вкладу № SAMDN 1891 (вклад «Копілка»), відповідно до п. 1 якого він вніс на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 5 000 гривень під відсоткову ставку 16,75 % річних строком на шість місяців - по 06 січня 2011 включно. Для цього банком оформлено та видано електронну ощадну книжку № 415418, яка дозволяє отримати в банкоматах ПАТ КБ «ПриватБанк» інформацію про суму вкладу і відсотки до виплати, а для внесення суми вкладу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1. На виконання даного договору ним 06 липня 2010 року внесено на особовий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 5 000 гривень, а в подальшому 18 вересня 2010 року - 1 000 гривень. У період дії договору позивачем неодноразово поповнювався особовий рахунок № НОМЕР_1 на загальну суму 38 072 гривні. З урахуванням нарахованих відсотків залишок на рахунку становить 50 445 гривень 38 копійок. 30 липня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання (закриття) договору банківського вкладу та у зв'язку з реєстрацією та постійним місцем проживання в м. Знамянка Кіровоградської області просив видати кошти в будь-якому відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» в Кіровоградській області, проте відповідач відмовив йому у виплаті вкладу, посилаючись на невизначений статус території Автономної Республіки Крим та її правовий режим, а також припинення діяльності Кримського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку із чим просив суд розірвати договір банківського вкладу та стягнути з відповідача на свою користь суму банківського вкладу у розмірі 38 072 гривні та відсотки за вкладом у розмірі 12 373 гривні 38 копійок та втрати від інфляції в розмірі 15 723 гривні 74 копійки. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 червня 2015 року позов задоволено. Розірвано договір № SAMDN1891, укладений 06 липня 2010 року між ОСОБА_7 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 вклад разом з відсотками у розмірі 50 445 гривень 38 копійок станом на 04 травня 2014 року. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_7 втрати від інфляції у розмірі 15 723 гривні 74 копійки. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в установлений строк не повернув позивачу суму банківського вкладу, що є порушенням вимог ст. ст. 1058 - 1065,1066 - 1076 ЦК України та умов договору банківського вкладу. Крім того, зазначив про помилковість посилання відповідача на постанову Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим» та Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон), оскільки такі не звільняють відповідача від відповідальності за невиконання умов договору банківського вкладу, а твердження, що позивач повинен звернутися до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» в Кримському федеральному окрузі Російської Федерації, вважав безпідставним, оскільки позивач є громадянином України і проживає в м. Знамянка Кіровоградської області. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що на підтвердження доводів про існування невиконаних грошових зобов'язань позивачем надано ксерокопії довідок про наявний залишок грошових коштів у розмірі 50 445 гривень 38 копійок, які не можна вважати допустимими доказами в розумінні ст. ст. 59. 60 ЦПК України, оскільки такі видані Операційним центром NРS, який є неповноважною особою, копії довідок не завірені належним чином та не мають усіх реквізитів, притаманних документу. Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна. Відповідно до ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Заперечуючи проти позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що зобов'язання за договорами банківського вкладу, укладеними з філією «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» в Кримському федеральному окрузі Російської Федераціїза рахунок майна банку, тому вважав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі - Постанова). Відповідно до п. 5 Постанови банки, у тому числі й ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією Постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Тобто надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Отже, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, яка розташована у м. Дніпропетровську, тому згідно із чинним законодавством, яке регулює даний вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами. Отже, з результатів аналізу пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, можна дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Апеляційний суд, зазначивши про те, що довідка Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 04 травня 2014 року № 17698952 не є неналежним доказом на підтвердження наявності грошових коштів на рахунку банку, залишив поза увагою, що за змістом ст. 1059 ЦК України письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту, та не з'ясував, який документ, що відповідає банківським правилам, є належним доказом на підтвердження наявності грошових коштів на рахунку банку. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 08 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік