Справа № 336/4799/15-ц
Провадження № 2/336/2397/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районній суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Кляшторного В.С., при секретарі Ведмедьовій В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що вона з 31.07.2012 року є власником квартири № 11 в житловому будинку № 85 по вул. Військбуд у м. Запоріжжі, в якій вона зареєстрована та безперервно проживає з 2004 року. Крім неї у вказаній квартирі також зареєстрований її син ОСОБА_2, який починаючи з 2012 року вказаним житловим приміщенням не користується, оскільки фактично проживає в іншому населеному пункті. З серпня місяця 2012 року та до цього часу відповідач постійно перебуває у м. Одеса (точна адреса їй не відома), в спірній квартирі протягом зазначеного періоду він не мешкає, не зявляється та особистих речей не зберігає. В ході останньої телефонної розмови, яка відбулася між ними наприкінці 2013 року, відповідач повідомив про те, що постійно проживає в Одесі разом зі своєю дружиною та найближчим часом повертатися до Запоріжжя наміру не має. На її вимогу знятися з реєстраційного обліку за місцем попереднього проживання («виписатися» з її квартири), відповідач відповів відмовою пояснивши, що не має вільного часу для цього, оскільки постійно працює.

Оскільки в добровільному порядку відповідач не задовольняє вимог власника квартири, а його реєстрація в ній створює для позивачки певні зобовязання стосовно сплати житлово-комунальних послуг, обмеження щодо розпорядження власністю, які можуть бути розцінені як перешкоди, тому позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом квартирою № 11 в будинку № 85 по вул.. Військбуд у м. Запоріжжя та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив обставини зазначені в позові, та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечував, надав суду заяву від відповідача про визнання позову.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору дарування від 31.07.2012 року (а.с.6-7), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.8), копією технічного паспорту (а.с.9-10).

З довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 07.07.2015 р. (а.с.13) вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22.01.1998 р.

Відповідно до довідки № 942 від 06.07.2015 р. (а.с.12), виданої центром обслуговування абонентів Єдиної абонентської служби, окрім позивачки в спірній квартирі зареєстрований і її син - відповідач по справі.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла (у т.ч. колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 317 ЦК України , власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що вимоги позивачки правомірні, оскільки відповідач у зазначеній квартирі не мешкає з 2012 року, тобто понад 1 рік, домовленостей між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом не було, тому суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки понесені останньою судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 88, 174, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321,391, 405 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким що втратив право користування житлом - квартирою № 11 в будинку № 85 по вул. Військбуд у м. Запоріжжі, яке належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243, 60 грн..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Кляшторний