Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/666/15-ц

Провадження №2/377/287/15

06 серпня 2015 року Славутицький міський суд, Київської області, у складі: головуючого - судді Малишенко Т.О., при секретарі Ахутіній А.А., без участі сторін.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК«Київська Русь»- про захист прав споживача,

В с т а н о в и в :

До Славутицького міського суду з позовними вимогами до Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Київська Русь» звернувся позивач ОСОБА_1, просив стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Київська Русь» на свою користь по договору банківського вкладу в іноземній валюті №5919-44.20 від 22.01.2015 року у розмірі 15770,00 доларів США та нараховані відсотки за цим договором. Позовні вимоги обґрунтовувала наданими до позовної заяви Договором і квитанціями.

У судове засідання позивач і її представник не з,явилися, до суду надано письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позовні вимоги обґрунтовують наданими документами.

Представник відповідача в судове засідання не з,явився, до суду надано письмове заперечення, просили розглянути справу без їх представника, в задоволенні позовних вимог відмовити оскільки вони є безпідставними. В письмову запереченні посилалися на те, що оскільки в ПАТ «Банк «Київська Русь» введена тимчасова адміністрація і відповідно до наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» від 20.03.2015 року заборонено з 20.03.2015 року здійснювати у ПАТ «Банк «Київська Русь» будь-які видаткові банківські операції - безготівкові та готівкові, здійснювати оплату за укладеними правочинами без дозволу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» ОСОБА_2, тому відповідач неправомочний на час введення тимчасової адміністрації повертати вклади за договорами банківського вкладу.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 січня 2015 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ» укладено договір № 5919-44.20 банківського вкладу в іноземній валюті «Новорічні свята 2015». Сума вкладу становить 15627,00 доларів США. Термін внесення вкладу - 22 січня 2015 року (п.2.1 Договору). Позивачем згідно квитанцій №1642 від 04.02.2015року на суму 32 доларів США та №8821 від 02.03.2015року на суму 111 доларів США були внесені кошті на депозитний рахунок Відповідача всього на суму 143 доларів США. Отже, сума вкладу Позивача з урахуванням зазначеного становить 15770 доларів США. Термін повернення банківського вкладу є 22 квітня 2015 року. З настанням терміну повернення вкладу грошові кошти повертаються вкладнику шляхом перерахування їх на рахунок №003 відкритий в банку (п.2.4 Договору). Відповідно до п.2.3 Договору розмір процентів по вкладу залежить від строку перебування вкладу на рахунку та встановлюється наступним чином: з 1-го по 30-й день - 12% річних; з 31-го дня до 60-й день - 11% річних; з 61-го дня по дату зазначену в п.п.2.4 цього Договору - 10% річних. Проценти за користування вкладом виплачуються щомісячно, 1-го числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані шляхом перерахування коштів на рахунок №003 відкритий в банку. На виконання умов Договору, Позивач вніс Відповідачу в іноземній валюті на відкритий в банку рахунок №032 депозитний вклад у розмірі 15770,00 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №8 від 22 січня 2015 року та квитанціями №1642 від 04.02.2015року і №8821 від 02.03.2015року (а.с.5,6,7,8). Згідно з п.4.6 Договір вступає в силу з дати його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Таким чином, судом встановлено, що банк в порушення п.2.4,2.3 Договору, не перерахував на особовий рахунок відкритий позивачу, суму вкладу, та відсотки, нараховані за користування вкладом, що відповідачі не заперечують з посиланням на введення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» та наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» від 20.03.2015 року, яким заборонено з 20.03.2015 року здійснювати у ПАТ «Банк «Київська Русь» будь-які видаткові банківські операції - безготівкові та готівкові, здійснювати оплату за укладеними правочинами без дозволу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» ОСОБА_2

Постановою правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 Публічне Акціонерне Товариство «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №61 від 19.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» розпочато з 20 березня 2015 року процедуру виведення публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 липня 2015 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» ОСОБА_2

Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст.1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Крім того, як зазначено у ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції, зокрема: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

На час ухвалення судом рішення розпочата процедура виведення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, проте у відповідача не відкликано банківську ліцензію та не запроваджено ліквідаційну процедуру.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Як зазначено у ч.1 ст.36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з п.1 ч.5 статті 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч.6 ст.36 зазначеного Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Таким чином, посилання представника відповідача на п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на підставу відмови у задоволенні позову, суд до уваги не приймає, оскільки згідно п.1 ч. ст. 36 вказаного Закону зазначені обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився.

Крім того, застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті, за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договору банківського вкладу.

Вказана правова позиція зазначена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-13275св14 від 16.07.2014 року.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.323 ЦК України). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом(ч.2 ст.323 ЦК України). Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього часу не повернув. Таким чином, відповідач, відмовляючи у поверненні коштів ОСОБА_1, згідно договору банківського вкладу № 5919-44.20 від 22 січня 2015 року, відповідно до умов якого строк повернення вкладу настав 22 квітня 2015 року, порушує право власності останнього, що суперечить вимогам чинного законодавства України та принципам міжнародного права. Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає суму вкладу за договором банківського вкладу № вкладу № 5919-44.20 від 22 січня 2015 року в розмірі 15770,00 доларів США, нараховані відсотки, розмір суду відповідачі не надали, проте зі змісту договору вбачається, що відсотки повинні бути нараховані кожного місяця, тому ця вимога також підлягає задоволенню, що відповідає положенням ст. 1058 ЦК України та умовам договору.

Враховуючи, що на час ухвалення рішення діє тимчасова адміністрація банку, яка в силу п.22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору у таких справах, то відповідач звільняється від сплати судового збору на користь держави.

На підставі викладеного і керуючись ч.1 ст. 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Київська Русь», місце знаходження м. Київ, вул. Хорива,11-А, код ЄДРПУ 24214088, на користь ОСОБА_1: по договору №5919-44.20 від 22.01.2015 року грошові кошти у сумі 15770,00 доларів США та нараховані відсотки за цим договором.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т. О. Малишенко