Справа № 128/2658/15-ц
13 серпня 2015 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гриценко І.Г.
при секретарі Кіяниця А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 29 квітня 2012 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, актовий запис №598. У цьому шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 21 січня 2014 року рішенням Вінницького міського суду шлюб з відповідачем був розірваний. Після припинення шлюбних відносин донька залишилася проживати з нею та по даний час перебуває на її утриманні. В подальшому, оскільки після розірвання шлюбу колишній чоловік ухилявся від сплати аліментів, вона звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Рішенням Вінницького міського суду від 06.06.2014 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму від віку дитини, починаючи з 14.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, має заборгованість по аліментній платі і їй доводиться матеріально утримувати дитину одній. Також, відповідач участі у вихованні дитини не бере. Спілкуватися з дитиною він нормально не може, оскільки приходить до нас в нетверезому стані та лише вчиняє скандали, що негативно відображається на стані дитини. На даний час їх спільна донька ОСОБА_3 страждає таким видом захворювання як алергія і реагує майже на усі подразники, які розташовані у місті Вінниці. Позивачу одній важко утримувати матеріально дитину, а тому мені у цьому допомагають її батьки. Зокрема, її батько постійно проживає та працює в Російській Федерації і має там власне житло. Батько хоче побачитися з онукою та надати їй для доньки матеріальну допомогу, зокрема в лікуванні наявної у неї хвороби. Раніше, 21.01.2015 року Вінницький районний суд уже надавав їй дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон доньки ОСОБА_3 без згоди її батька - ОСОБА_2. Відповідач в черговий раз не дає письмової згоди на виїзд дитини ОСОБА_3 за межі України, а тому вона вимушена звернутися до суду за захистом її прав.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зрзначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, а саме рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, однак попередньо через канцелярію суду подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, не заперечує щодо задоволення даного позову, оскільки він відповідає інтересам дитини.
Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.
Зі згоди позивача суд ухвалює провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 29.04.2012 роки сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2014 року розірвано (а.с.9).
30.09.2012 року у сторін народилась донька ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І АМ №238306 від 05.10.2012 року, згідно якого матірю дитини являється позивач ОСОБА_6, а батьком відповідач - ОСОБА_2 (а.с. 7).
Дитина проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою, виданою квартальним комітетом «Тяжилів» від 20.07.2015 року за №468 (а. с. 12).
З копії виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 06.07.2014 року вбачається, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 14.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).
Згідно висновку алегро імунологічного центру ТОВ «Алергоцентр - КПП» та консультації кандидата медичних наук лікаря алерголога ОСОБА_7, дитина ОСОБА_3 має діагноз: атопічний дерматид малюкова форма із загострення (а.с.14,15).
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ст. 151 СК батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Стаття 152 СК України передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання.
Згідно з ст. 154 СК України батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом.
Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину,піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.
Відповідно до п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Враховуючи обставини справи, інтереси малолітньої дитини ОСОБА_3, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька підлягають задоволенню, оскільки це не буде суперечити інтересам дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору.
Керуючись ст.ст. 33, 55, 124 Конституції України, п.2 ст.4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 року, п п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, ст. ст. 150, 151, 152, 154, 155 СК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 197, 209, 212 215, 224-226 ЦПК України,-
Позов - задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі державного кордону України (до Російської Федерації) неповнолітньої ОСОБА_3, 30.09.2012, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з супроводом матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, строком на шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 (який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на користь ОСОБА_1 (яка зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) витрати понесені на сплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: