Справа № 368/16/15 Головуючий у І інстанції Іванюта Т. Є.
Провадження № 22-ц/780/3178/15 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 26 27.07.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

27 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С., Гуля В.В.,

при секретарі - Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 02 квітня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10 квітня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №R5В, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у сумі 85 000 грн. зі сплатою 25 % річних та кінцевим строком погашення заборгованості до 10 квітня 2017 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити за його користування відсотки і комісійну винагороду у сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила своє приєднання до Правил споживчого кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ Банк», з якими вона ознайомилася та погодилася. Однак ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого станом на 15 жовтня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 142 499 грн. 26 коп., з яких: заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 84 698 грн. 28 коп., інфляційні у розмірі 280 грн. 54 коп. та три відсотки річних у розмірі 366 грн. 37 коп.; прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 17 961 грн. 55 коп., інфляційні у розмірі 264 грн. 69 коп. і три відсотки річних у розмірі 267 грн. 40 коп.; пеня у розмірі 38 660 грн. 43 коп., яку позивач і просив стягнути з відповідача.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 02 квітня 2015 року позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором, яка складається з тіла кредиту у розмірі 84 345 грн. 19 коп., інфляційних у розмірі 280 грн. 54 коп., трьох відсотків річних у розмірі 366 грн. 37 коп., простроченої заборгованість за відсотками у розмірі 17 961 грн. 55 коп., трьох відсотків річних у розмірі 267 грн. 40 грн. та інфляційних у розмірі 264 грн. 69 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «ВТБ Банк» просить рішення суду скасувати з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ПАТ «ВТБ Банк» повністю.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повному обсязі.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10 квітня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний № R5В, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 85 000 грн. зі сплатою 25 % річних, з кінцевим строком погашення заборгованості до 10 квітня 2017 року (а.с.9-12).

Згідно з пунктом 3.9 кредитного договору, кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за якими можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, №4721 у відділенні «Київська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк».

Відповідно до положень пунктів 1.1, 5.3.1 кредитного договору відповідач зобов`язалася використати кредит за цільовим призначенням, повернути банку отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим договором.

Пунктом 4.6 кредитного договору встановлено, що повернення кредиту та процентів за кредитом здійснюється щомісячно згідно з графіком. Сума щомісячного ануїтентного платежу розраховується таким чином, що протягом строку кредитування вказаного у п. 3.2 цього договору, сума кредиту відповідно до п. 3.1 кредитного договору та нараховані відсотки повертаються в повному обсязі рівними частинами.

Відповідно до пункту 7.1 кредитного договору, у разі прострочення зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати відсотків за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочення зобов'язань за кожен день прострочки.

У зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов'язань за кредитними договором станом на 15 жовтня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 142 499 грн. 26 коп., з яких: заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 84 698 грн. 28 коп., інфляційні у розмірі 280 грн. 54 коп. та три відсотки річних у розмірі 366 грн. 37 коп.; прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 17 961 грн. 55 коп., інфляційні у розмірі 264 грн. 69 коп. та три відсотки річних у розмірі 267 грн. 40 коп.; пеня у розмірі 38 660 грн. 43 коп. (а.с.16-19).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку відповідно до положень кредитного договору та ст.526 ЦК України.

Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_2 заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 84 345 грн. 19 коп., суд першої інстанції не звернув уваги на те, що даний розмір згідно розрахунку заборгованості становить 84 698 грн. 28 коп. (а.с.17).

Таким чином висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за простроченим кредитом не грунтуються на доказах та не відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні пені у зв'язку з пропуском строку позовної давності, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції із завою про застосування строку позовної давності, зокрема, до вимог про стягнення пені (а.с. 49).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до пункту 9.6 кредитного договору, на підставі ст. 259 ЦК України строк позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафів, передбачених цим договором, встановлюється у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається чинним законодавством.

Проте це є строком звернення до суду за захистом порушеного права, а, разом з тим, згідно з вимогами ч.2 ст.258 ЦК України нарахування пені не може перевищувати одного року.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13.

По справі встановлено, що кредитний договір було укладено 10 квітня 2012 року, а ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з вказаним позовом 09 січня 2015 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення пені.

У порушення вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув та помилково дійшов висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача пені у зв'язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що оскільки ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду з вказаним позовом 09 січня 2015 року, тому пеня підлягає нарахуванню згідно з ч.2 ст.258 ЦК України за останні 12 місяців перед зверненням до суду, тобто з 09 січня 2014 року.

З наданого позивачем розрахунку пені за кредитним договором вбачається, що у період з 09 січня 2014 року по 15 жовтня 2014 року пеня ОСОБА_2 не нараховувалася (а.с.19).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення пені задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів рішення суду не може бути залишеним без змін та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ «ВТБ Банк» частково, стягнувши з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 103 838 грн. 83 коп., яка складається: із заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 84 698 грн. 28 коп.; інфляційних у розмірі 280 грн. 54 коп.; трьох відсотків річних у розмірі 366 грн. 37 коп.; простроченої заборгованості за процентами у розмірі 17 961 грн. 55 коп.; трьох відсотків річних у розмірі 267 грн. 40 коп. та інфляційних у розмірі 264 грн. 69 коп.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у сумі 1 424 грн. 99 коп., а при подачі апеляційної скарги - у сумі 712 грн. 50 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов ПАТ «ВТБ Банк», то понесені ним витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити частково.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 02 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 10 квітня 2012 року у розмірі 103 838 (сто три тисячі вісімсот тридцять вісім) грн. 83 коп., яка складається: із заборгованості за простроченим кредитом у розмірі 84 698 грн. 28 коп.; інфляційних у розмірі 280 грн. 54 коп.; трьох відсотків річних у розмірі 366 грн. 37 коп.; простроченої заборгованості за процентами у розмірі 17 961 грн. 55 коп.; трьох відсотків річних у розмірі 267 грн. 40 коп. та інфляційних у розмірі 264 грн. 69 коп.

В решті позовних вимог публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» судовий збір у розмірі 2137 грн. 49 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді