УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-кредит Плюс» про визнання договору банківського рахунку між споживачем та публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» неукладеним та недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

В вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, просив визнати договір банківського рахунку між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» неукладеним та недійсним.

Мотивував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем існує спір відносно підписаних позивачем та ТОВ «Авто-кредит Плюс» формулярів кредитно-заставного договору. Позивач вважає, що відкриття банком банківського рахунку є передумовою здійснення банком будь-яких розрахункових операцій передбачених вказаною вище угодою. Предметом позовної заяви є спір між відповідачами та позивачем щодо відсутності будь-якої домовленості про відкриття банківського рахунку та надання платіжного інструменту. Сторони не досягли згоди щодо відкриття банківського рахунку для цілей передбачених будь-яким договором, позивач не звертався до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» з пропозицією (заявою) про відкрити банківський рахунку, а відповідачі не могли прийняти неіснуючу заяву від позивача. Відкриття банківських рахунків клієнтам фінансових установ є обов'язком, а не правом. При цьому закон передбачає для даних правовідносин обов'язковість дотримання письмової форми договору банківського рахунку. Зазначив, що позивач не має в ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідного рахунку та не отримував платіжної картки «Авто-розстрочка» не оформляв жодного платіжного доручення. Вважає, що договір банківського рахунку між позивачем та відповідачем є недійсним.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та направити справу на новий судовий розгляд.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи в межах касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального права та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що твердження позивача про недотримання сторонами письмової форми договору, що на його думку тягне за собою визнання договору банківського рахунку недійсним не ґрунтується на положеннях діючого законодавства (ч. 1 ст. 215, ст. 205, ч. 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208, ст. 1067 ЦК України), оскільки за винятком випадків, прямо передбачених у законодавчих актах (ч. 2 ст. 547, ч. 3 ст. 719, ч. 2 ст. 981, ч. 2 ст. 1055, ч. 2 ст. 1059, ч. 2 ст. 1107, ч. 1 ст. 1118, ч. 1 ст. 1257 ЦК України), недодержання сторонами письмової форми правочину не призводить до його недійсності.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, дійшов висновку, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Висновки судів узгоджуються з роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в якій зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.С. Ткачук