Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Нагорняка В.А., Черненко В.А.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування м. Черкаси, Черкаська міська рада, про виселення із службового житла, за касаційними скаргами представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» (далі - КП «Придніпровська СУБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування м. Черкаси, Черкаська міська рада, про виселення із службового житла.

Посилався на те, що згідно з рішенням Придніпровського райвиконкому м. Черкаси від 18 травня 1996 року № 525 ОСОБА_3 з сім'єю, до складу якої входила дружина ОСОБА_4, було виділено однокімнатну службову квартиру АДРЕСА_1, про що 25 червня 1996 року був виданий відповідний ордер, з відміткою «службова». Позивач вказував, що 06 жовтня 2000 року ОСОБА_3 було звільнено за власним бажанням з КП ВЖ РЕУ-1 в

м. Черкаси. Позивач зазначав, що відповідач не відпрацював на підприємстві

10 років та на даний час залишається проживати в даній квартирі з дружиною та неповнолітніми дітьми. На адресу відповідачів було направлено лист з вимогою надати документи, на підставі яких змінено статус квартири із службової на приватну власність до 10 листопада 2013 року, однак на даний час будь-яких документів КП «Придніпровська СУБ» не отримувало. Відповідно до п. 2 рішення Черкаського міської ради м. Черкаси від 16 липня 2009 року № 4-1343 «Про припинення комунальних підприємств житлово-комунального господарства міста» створено на базі частини житлового фонду, що знаходиться на балансі КП «ВЖ РЕУ-1» та цілісного майнового комплексу того ж підприємства КП «Придніпровська СУБ», що є позивачем даних вимог. На підставі ст. ст. 124, 125 ЖК України позивач просив виселити відповідачів із службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня

2015 року відмовлено КП «Придніпровська СУБ» в задоволенні позовні позову.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов КП «Придніпровська СУБ» задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та

ОСОБА_7 із службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

У касаційних скаргах представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що рішенням Придніпровського райвиконкому м. Черкаси від 19 червня 1996 року № 252 сантехніку ОСОБА_3 було виділено однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, на склад сім'ї із двох осіб (він, дружина - ОСОБА_8) без зняття з квартирного обліку.

25 червня 1996 року на підставі даного рішення ОСОБА_3 видано ордер на жиле приміщення серії НОМЕР_1 з відміткою «службова».

06 жовтня 2000 року ОСОБА_3 було звільнено за власним бажанням з КП «ВЖ РЕУ-1» в м. Черкаси.

Відповідно до довідки від 09 жовтня 2014 року № 3201, виданої КП «Придніпровська СУБ», за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітні діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_3 було направлено адміністрацією КП «ВЖ РЕУ-1» повідомлення від 09 жовтня 2002 року № 608 про те, що право користування службовим жилим приміщенням є похідним від трудового договору між ОСОБА_3 та КП «ВЖ РЕУ-1», тому з розірванням трудового договору за власним бажанням одночасно припинилось і його право використання жилого приміщення.

Також встановлено, що спірна квартира перебуває у власності територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради та має статус службової КП «Придніпровська СУБ» (правонаступника КП «ВЖ РЕУ-1»).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, перебіг позовної давності у даних спірних правовідносинах почався з дня звільнення з роботи - 06 жовтня 2000 року і закінчився 06 жовтня 2003 року, проживають відповідачі у спірній квартирі з червня 1996 року, більше 18 років, а тому відповідно до ст. 125 Української РСР не можуть бути виселені з службового приміщення, а лише підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірна квартира відноситься до фонду службового житла, у трудових відносинах з установою, яка надала відповідачу службове приміщення, останній перебував 4 роки, що менше строку визначеного ст. 125 ЖК Української РСР, а тому не має статусу особи, яка не може бути виселена із службового приміщення без надання іншого житлового приміщення, оскільки у трудових відносинах з позивачем перебував менше 10 років.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

На підставі ст. 121-123 ЖК Української РСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених ст. ст. 73-76, 79-83, 85, 90, ч. 6 ст. 101, ст. ст. 103-106 цього Кодексу.

За правилом ст. 124 ЖК Української РСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про виселення із службових жилих приміщень необхідно встановлювати, чи віднесено спірне жиле приміщення до службових. При цьому слід виходити з того, що приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду вважаються службовими з часу винесення рішення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради про включення їх до числа службових.

Апеляційним судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відноситься до фонду службового житла, вказана квартира надавалась ОСОБА_3 у зв'язку з роботою.

Вирішуючи спір і зазначаючи, що спірна квартира відноситься до службового житла, судом апеляційної інстанції не досліджено доказів дотримання позивачем порядку включення спірної квартири до числа службового житла, не перевірено, чи є ОСОБА_3 особою, якій могло надаватися службове приміщення в зв'язку з характером трудових відносин (Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Україні, затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37; Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затверджений постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37).

При цьому посилання суду на те, що відповідачу було видано ордер на спірне житлове приміщення як службове, саме по собі та за відсутності відповідного рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування правового значення для визначення статусу цього житла не має.

Крім того, апеляційним судом не надано оцінки довідці КП «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 26 грудня 2014 року, згідно з якою будинок АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію як двоповерховий гуртожиток заводу «Хімреактив»; рішення міськвиконкому про зміну статусу будівлі в матеріалах інвентарної справи відсутнє; остання технічна інвентаризація будівлі в цілому проводилась у липні 1991 року.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР.

Так, згідно зі статтею 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Отже, гуртожитком є зареєстрована у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, у якій особам у зв'язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа.

При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати, що положення ст. 124 ЖК Української РСР застосовуються лише щодо виселення осіб із службового жилого приміщення, а у разі встановлення, що жиле приміщення не відноситься до службового, виселення проводиться на підставі ст. ст. 114, 126 ЖК Української РСР.

Отже, судом апеляційної інстанції не встановлено, які правовідносини випливають із встановлених обставин та які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин, не встановлено дійсних обставин справи, не досліджено доказів та не надано їм оцінки.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення спору і ці порушення допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.А. Нагорняк

С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П. Штелик