У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про проведення реального поділу спадкового майна, визнання права власності, стягнення витрат на лікування та поховання; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності на Ѕ частини спадкового майна та виділ частки в натурі, визнання права власності

на Ѕ частини земельної ділянки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх з ОСОБА_9 мати -

ОСОБА_10 12 вересня 1998 року ОСОБА_10 склала заповіт, яким заповіла свій житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частинах - по Ѕ кожному.

Крім спадкового будинку ОСОБА_10 на час її смерті належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0721 га, що розташована окремо, між будинками № № 28б та 28а по АДРЕСА_1. Вказана земельна ділянка до складу спадщини за заповітом не входить.

Також зазначав, що між ним та ОСОБА_9 був укладений договір про те, що він доглядатиме та поховає матір, після чого успадкує все її майно. Після смерті мами він сплатив відповідачці 40 тис. грн, а вона мала відмовитися від своєї частки у спадковому майні. Сестра матір не доглядала, однак за 10 днів до закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_6 просив поділити спадковий будинок та виділити йому у власність: «1-1» коридор, «1-2» житлову кімнату, «1-3» кладову, «1-4» коридор у будинку по АДРЕСА_1; Ѕ частини земельної ділянки біля будинку зліва від входу площею 0,0343 га; визнати за ним право власності на спадкову земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,0721 га по АДРЕСА_1; стягнути з відповідачки витрати на лікування та поховання у розмірі 19 804 грн 13 коп.

У серпні 2013 року ОСОБА_9 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому зазначала, що на момент смерті матері вона була пенсіонеркою та отримувала мінімальну пенсію за віком. У травні-червні та серпні-вересні 2011 року вона перенесла два інсульти, потребує постійного догляду, нездатна до самостійного обслуговування. 14 листопада 2011 року вона поховала свого чоловіка та починаючи з 2010 року перебувала у складному фінансовому становищі. Таким чином, вона не мала можливості надавати допомогу хворій матері, але її син брав участь у догляді за бабою, купував ліки та забезпечував медичним обладнанням, зробив ремонт у будинку.

ОСОБА_9 просила визнати за нею право власності на виділену Ѕ частини спадкового майна - частину будинку та земельної ділянки для обслуговування будинку, а саме: кімнату «1-3», кімнату «1-2», кімнату «1-1» та земельну ділянку для обслуговування будинку зліва від входу; визнати за нею право власності на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0721 га по АДРЕСА_1.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Проведено поділ у натурі спадкового майна між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а саме: будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,0721 га по АДРЕСА_1.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_6 у житловому будинку по АДРЕСА_1 приміщення: коридор «1-1» площею 5,2 кв. м; житлову кімнату «1-2» площею 20,3 кв. м; кладову «1-3» площею 6,6 кв. м; коридор «1-4» площею 7 кв. м, що складає 59,8 % від загальної площі будинку на суму 98 417 грн 44 коп.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_6 Ѕ частини присадибної земельної ділянки біля будинку по АДРЕСА_1 зліва від входу до будинку загальною площею 0,0343 га вартістю 71 957 грн 92 коп.

Всього виділено ОСОБА_6 нерухоме майно по АДРЕСА_1 на суму 170 375 грн 36 коп., що складає 52,1 % від вартості майна в цілому.

За відхилення від ідеальних часток на 2,1 % стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію у розмірі 6 874 грн 78 коп.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,0721 га по

АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_7 у будинку по АДРЕСА_1 приміщення: кладову «1-5» площею 6,4 кв. м; кухню «1-6» площею 19,8 кв. м, що складає 40,2 % від загальної площі будинку, на суму 65 947 грн 36 коп.; у господарських спорудах по АДРЕСА_1: гараж під літ. «Б» площею 19,7 кв. м, вартістю 14 607 грн 72 коп.; колодязь під № 1 площею 4 кв. м, вартістю 4 112 грн 70 коп.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_7 Ѕ частини присадибної земельної ділянки біля будинку по АДРЕСА_1 справа від входу до будинку площею 0,0343 га вартістю 71 957 грн 92 коп.

Всього виділено ОСОБА_7 нерухоме майно по АДРЕСА_1 на суму 156 625 грн 80 коп., що складає 47,9 % від вартості майна в цілому. У задоволенні іншої частини зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року у частині позову ОСОБА_6 про відшкодування Ѕ частини витрат, понесених на лікування та поховання скасовано, у цій частині позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 7 878 грн 21 коп. витрат, понесених ним на лікування та поховання ОСОБА_10

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року у частині позову ОСОБА_6 про проведення реального поділу спадкового майна, визнання права власності та зустрічного позову ОСОБА_7 про визнання права власності на Ѕ частини спадкового майна та виділ частки в натурі, визнання права власності на Ѕ частини земельної ділянки змінено.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_6 у будинку по

АДРЕСА_1: коридор «1-1» площею 5,2 кв. м; житлову кімнату «1-2» площею 20,3 кв. м; кладову «1-3» площею 6,6 кв. м; всього приміщень загальною площею 32,1 кв. м, що складає 48,9 % від загальної площі будинку, на суму 80 797 грн 95 коп.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_6 Ѕ частини присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0343 га вартістю 71 957 грн 92 коп., що примикає до виділеної йому частини будинку та розташована з лівої сторони від входу у будинок. Всього на суму 152 755 грн 87 коп.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_7 у будинку по

АДРЕСА_1: коридор «1-4» площею 7 кв. м4 кладову «1-5» площею 6,4 кв. м; кухню «1-6» площею 19,8 кв. м, всього приміщень загальною площею 33,2 кв. м, що складає 51,1 % від загальної площі будинку на суму 83 566 грн 85 коп.

Виділено у натурі у власність ОСОБА_7 Ѕ частини присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,0343 га вартістю 71 957 грн 92 коп., що примикає до виділеної їй частини будинку та розташована з правої сторони від входу у будинок, та колодязь під літ. № 1 вартістю 4 112 грн 70 коп., який розташований на цій частині земельної ділянки. Всього на суму 159 637 грн 47 коп.

За відхилення від ідеальних часток стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію у розмірі 805 грн 70 коп.

Зобов'язано ОСОБА_6 привести виділену йому частину житлового будинку у відповідність до державних будівельних норм, влаштувати після виготовлення та погодження відповідних проектів автономні системи електропостачання, газопостачання, водопостачання і опалення, а також демонтувати дверні прорізи між приміщеннями «1-1» та «1-6» і між приміщеннями «1-1» та «1-4» згідно з висновком експерта.

Зобов'язано ОСОБА_7 привести виділену їй частину житлового будинку у відповідність до державних будівельних норм, влаштувати після виготовлення та погодження відповідних проектів автономні системи електропостачання, газопостачання, водопостачання і опалення та облаштувати вхід у виділену їй частину будинку, як показано на схемі в додатку 2а до висновку експерта.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 0,0721 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію вартості Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0721 га

по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, у розмірі 58 675 грн. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом повністю не дотримано.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є рідними братом і сестрою.

Їх мати ОСОБА_10 12 вересня 1998 року склала заповіт, яким заповіла житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частинах - по Ѕ кожному (а. с. 8).

ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7), після її смерті відкрилася спадщина, що складалася з:

− житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 10−11);

− земельної ділянки площею 0,0686 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 12);

− земельної ділянки площею 0,0721 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства (а. с. 13).

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1236 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844342/ed_2015_02_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У встановлений законом строк сторони звернулися у нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак між сторонами виник спір щодо виділу спадкового майна в натурі.

Згідно зі ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Таким чином, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок, що відповідає висновку Верховного Суду України у справі від 03 квітня 2013 року № 6-12цс13. Аналогічним чином вирішується питання і про поділ земельної ділянки. При вирішенні питання про задоволення позову у частині стягнення грошової компенсації за Ѕ частини земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що грошові кошти мали бути внесені на депозитний рахунок. Також суд апеляційної інстанції не врахував, що поділу підлягали дві земельні ділянки, вказані земельні ділянки є суміжними, та, вирішуючи питання про поділ житлового будинку та земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку не встановив, чи є частка зазначеної земельної ділянки, що виділена у користування ОСОБА_6, суміжною із земельною ділянкою, яка має цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, та чи не спричиняє саме такий поділ житлового будинку та земельної ділянки перепони для користування часткою у вказаному майні ОСОБА_7

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду щодо поділу спадкового майна з урахуванням висновку будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2014 року № 79-3/14 (а. с. 62−102) та висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 02 лютого 2015 року (а. с. 222), проте без врахування гаража, який не може бути об'єктом спадкування у зв'язку з самочинністю його будівництва.

Також із матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою

Івано-Франківської обласної клінічної лікарні від 25 червня 2013 року № 909, видаткової накладної від 16 лютого 2012 року № 128, накладної аптеки № 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксіс Плюс» від 07 лютого

2012 року № АП-0001540 ОСОБА_6 витратив на лікування ОСОБА_10 11 071 грн 42 коп. (а. с. 19−23).

Із квитанції від 18 квітня 2013 року № 50 вбачається, що за виготовлення надмогильного пам'ятника ОСОБА_6 сплатив ОСОБА_11 8 800 грн (а. с. 27).

Відповідно до товарного чека від 01 березня 2012 року № 14 ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_12 домовину, хрест, табличку, покривало, свічки на загальну суму 3 475 грн (а. с. 23а)

Згідно з рахунками від 09 березня, 10 квітня 2012 року, 23 лютого 2013 року за поминальні обіди ОСОБА_6 сплатив ОСОБА_13 16 800 грн. (а. с. 24−26).

Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1232> спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого − комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1992_03_27/pravo1/VS92008.html?pravo=1>, витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. Вартість таких витрат визначена у постанові правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання» від 03 жовтня 2008 року № 45.

Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

Отже, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання, відшкодувати які зобов'язані спадкоємці відповідно до ст. 1232 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1232>.

На вказані вимоги закону апеляційний суд уваги не звернув та помилково стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 Ѕ частини витрат на поминальний обід у розмірі 369 грн 50 коп.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:П.О. Гвоздик
Судді:Є.П. Євграфова
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік