АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/1117/15 Головуючий у 1 - й інстанції: Бабко В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Мазурик О.Ф., Семенюк Т.А.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Кочіна Геннадія Івановича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у січні 2015 року.

Зазначав, що 13.10.2006 року між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 80 000,00 дол. США з процентною ставкою 9,8 % річних, строком до 13.10.2027 року. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором 13.10.2006 року між ним та АКІБ "УкрСиббанк" був укладений договір поруки № 49688, відповідно до якого ставка за користування кредитом була встановлена на рівні 9,8% річних. 25.01.2011року між ОСОБА_4 та АКІБ "УкрСиббанк" було підписано додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої було погоджено збільшення розміру щомісячного ануїтетного платежу та визначено графік погашення кредиту. Також сторони домовились що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Оскільки позивач не надавав згоди на збільшення розміру забезпеченого зобов'язання просив визнати його поруку за договором поруки від 13.10.2006 року, припиненою.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 13.10.2006 року між ОСОБА_4 та АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 80 000 дол. США, з встановленим графік погашення кредиту, строком до 13.10.2027 року.

Згідно п. 1.3.1. даного договору процентна ставка за кредитом за цим Договором встановлюється в розмірі 9,8 % річних.

В той же день, 13.10.2006 року в якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 49688.

Відповідно до п. 1.3, договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплати процентів, можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в вищеназваному кредитному договорі.

25.01.2011 року між ОСОБА_4 та ПАТ "Укрсиббанк" було підписано додаткову угоду № 1 договору про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно додаткової угоди №1 сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту. Зокрема встановили, що розмір ануїтетного платежу складає 684,10 дол. США.

У пункті 5 додаткової угоди зазначено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

У зв'язку з укладенням між банком та ОСОБА_4 додаткової угоди № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.10.2006 року, 25.01.2011 року між ОСОБА_5 та ПАТ "Укрсиббанк" було укладено Додаткову угоду №1 до договору поруки №49688 від 13.10.2006 року, згідно якої сторони домовились про наступне.

Згідно п. 1 угоди поручитель надає свою згоду на зміну основного зобов'язання, що забезпечується договором, а саме: графік погашення кредиту.

Всі інші умови кредитного договору залишаються без змін.

Згідно п.2 додаткової угоди №1 до договору поруки зазначено, що договір доповнюється п.5.11 наступного змісту: сторони ознайомлені з усіма умовами договору(ів), що обумовлюють основне зобов'язання, в тому числі стосовно можливості зміні розміру зобов'язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорами.

Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов'язань, що забезпечуються відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору(ів), що обумовлюють основне зобов'язання.

Сторони підтверджують, що згідно цього договору забезпечуються також і розмір зобов'язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаних договору(ів), що обумовлюють основне зобов'язання.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновків, що, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що поручитель був проінформований про збільшення обсягу його відповідальності і не заперечував проти цього, позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Натомість колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Зі змісту ст. 554 ЦК України випливає, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст.555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-67 цс 11 від 19 грудня 2011 року.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне припинення поруки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-97 цс 13 від від 25 вересня 2013 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що без його згоди 25.01.2011 року було внесено зміни до кредитного договору, що призвело до збільшення обсягу його відповідальності, тому вважав поруку припиненою.

Натомість, як вбачається з п.2 додаткової угоди №1 до договору поруки, згідно якої договір доповнено п.5.11, сторони ознайомлені з усіма умовами договору(ів), що обумовлюють основне зобов'язання, в тому числі стосовно можливості зміні розміру зобов'язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання, забезпеченого цим договором та/або договорами.

Сторони досягли згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов'язань, що забезпечуються відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору(ів), що обумовлюють основне зобов'язання.

Ставлячи підпис в додатковій угоді №1 до кредитного договору позивач досяг згоди відносно розміру, строку і порядку виконання зобов'язань, що забезпечуються відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру у більшу сторону.

Відхиляючи посилання відповідача на вказаний пункт додаткової угоди суд першої інстанції зазначив, що з її змісту не вбачається інформованості поручителя про збільшення відсоткової ставки у подвійному розмірі у разі користування кредитними коштами понад встановлений договором термін.

Натомість з обставин справи, а саме п. 2 додаткової угоди №1 до договору поруки вбачається, що поручитель був інформований та дав згоду на збільшення розміру його відповідальності, що виключає можливість застосування ч. 1 ст. 559 ЦК України щодо визнання поруки припиненою.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права тощо.

Враховуючи зазначене апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Кочіна Геннадія Івановича в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: