Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4440/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мєркулова Л.О.
Є.У.№ 332/5574/14-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Запоріжсталь» про поновлення на роботі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи доповнювала і уточнювала. Зазначала, що понад 30 років працювала на ВАТ «Запоріжсталь» інженером, в тому числі, з травня 2013 року інженером-технологом відділу по холодному прокату технічного управління. Наказом №1158/л від 04 серпня 2014 року її звільнено з роботи за ст.40 п.1 Кодексу законів про працю України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці і її відмовою від переведення на іншу роботу. Посилаючись на те, що при розірванні трудового договору адміністрацією підприємства допущено низку порушень трудового законодавства, оскільки рішення про скорочення штату прийнято не уповноваженою особою, не враховано її переважне право на залишенні на роботі, посада, з якої її звільнили, не підлягала скороченню, просила на підставі ст.ст.40,42-1, 231, 233 КЗпП України зобов'язати відповідача у відповідності до вимог трудового законодавства запропонувати та надати їй право вибору рівноцінних поріднених професій за фахом та відповідною зарплатою, поновити її на роботі за посадою, з якої її скоротили.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що з серпня 1983 року ОСОБА_2 працювала у відповідача інженером групи термообробки спецсталей лабораторії легованих та нержавіючих сталей ЦЗЛ, інженером-технологом Ш категорії в тому ж підрозділі, з квітня 2013 року у зв'язку із змінами штатного розкладу ОСОБА_2 за її згодою звільнено з посади інженера-технолога Ш категорії термічної групи дослідницької лабораторії металоведення Центральної лабораторії комбінату та призначено до іншого підрозділу - технічного управління за посадою - інженера-технолога (без категорії) строком до 31.07.2013 р., про що видано наказ №1208/Л від 14.04.2013 р. (том1: а.с. 22-24,66-85).

Наказом в.о. генерального директора №518 від 11.04.2014 року «Про зміни в організації виробництва та праці Дирекції з технології та якості» з метою оптимізації структури управління і штатного розкладу дирекції з технології і якості, приведення їх у відповідність з роботою, що виконується, внесено зміни до штатного розкладу та структури управління, які передбачали скорочення 5 професій (посад) та робочих місць, в тому числі у відділі з холодного прокату 3-х посад: інженер-технолог 2 категорії, інженер-технолог 3 категорії, терміст (том1: а.с.88).

Розпорядженням директора по персоналу № 1657л від 23.04.2014 року «Про попередження працівників технічного управління з наступним вивільненням» всіх працівників технічного управління, в тому числі і позивача, ознайомлено з розпорядженням про вивільнення 5 робочих місць. Факт її ознайомлення з означеним розпорядженням засвідчено актом від 25.04.2014 р., складеним у присутності позивача комісією у складі трьох осіб (том1: а.с.90-92).

26 травня і 21 липня 2014 року ОСОБА_2 запропоновано вакантні місця комірника механічного цеху і управління підготовки виробництва, няні і помічника вихователя у відділі дошкільних освітніх установ, кур'єра цеху утримання непромислових об'єктів, робітника з благоустрою, палітурника документів. Від вказаних вакансій остання відмовилася (том1:а.с.12, 13).

Рішенням профкому від 24 липня 2014 року, протокол №87 надано згоду на звільнення ОСОБА_2 за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.95).

Наказом №1158/л від 04.08.2014 року ОСОБА_2 звільнено з посади інженера-технолога по холодному прокату технічного управління у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці і відмовою від переведення на іншу роботу за п.1 ст.40 КЗпП України (том1: а.с.9).

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення відбулося із дотриманням вимог трудового законодавства, зокрема: у відповідача мало місце скорочення штату працівників; рішення про скорочення приймалося уповноваженою особою; позивача було вчасно попереджено при наступне звільнення і їй запропоновані всі вакантні посади, від яких вона відмовилася; при проведенні звільнення відповідач в межах однорідних посад провів перестановку (перегрупування) працівників і перевів більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочувалася, з його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав позивача, яка була менш кваліфікованим працівником.

Висновки суду узгоджуються з вимогами діючого законодавства і відповідають зібраним у справі доказам.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що у квітні 2014 року у відповідача відбувалися зміни в організації виробництва і праці в Дирекції з технології та якості, у зв'язку з чим вносилися зміни до штатного розкладу та структури управління, що призвело до скорочення ряду посад і робочих місць.

Доводи апелянта про те, що відповідачем не доведені доцільність оптимізації виробництва, факт змін в організації виробництва і що наказ про скорочення штату виданий не уповноваженою особою, являються неспроможними.

Факт скорочення чисельності (штату) працівників підтверджується як вищевказаними наказами, так і витягами із штатного розкладу відповідача, із якого вбачається, що на комбінаті в дирекції з технології і якості з квітня 2014 року фактично було скорочено 5 професій (посад) та робочих місць (том2: а.с.3-7).

В силу п.3 ст.64 Господарського Кодексу України юридичним особам надано виключне право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис. При виданні 11.04.2014 року наказу №518 «Про зміни в організації виробництва та праці Дирекції з технології та якості» відповідач діяв в межах визначених законодавством виключних прав, а тому його дії являються правомірними.

Посилання апелянта на те, що відповідачем не доведений факт реорганізації, також безпідставні, оскільки у відповідача мало місце не реорганізація, як помилково вважає позивач і її представник, а скорочення чисельності (штату) працівників у зв'язку із оптимізацією виробництва. Поняття реорганізації у нормах чинного законодавства України визначено у ст.ст.104, 106-110 ЦК України, положення яких визначають, що юридична особа припиняється в результаті приєднання всього майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділ, перетворення). Такі ж роз'яснення містяться і у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1998 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно яким реорганізація - злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділ підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше.

Доводи апелянта про те, що рішення про скорочення штату приймалося не уповноваженою особою, безпідставні.

Статутом ВАТ «Запоріжсталь» передбачено, що вищим органом товариства являються загальні збори, виконавчим органом товариства є його Правління, яке здійснює керівництво його поточною діяльністю (том1: а.с.120, 124).

Правління товариства складається із 4 членів, а саме: голови правління, першого і другого заступників голови правління, члена правління. Роботою правління керує голова, до виключної компетенції якого відноситься видання наказів та реалізація будь-яких змін в поточній діяльності товариства, у тому числі, і в організації праці та виробництва, вивільнення працівників. Голова правління вправі видавати довіреності, здійснювати інші функції, які необхідні для здійснення нормальної роботи товариства.

Згідно зі ст.8.4.9 Статуту особа, яка за посадою є головою правління може суміщати цю посаду з посадою генерального директора. Компетенція генерального директора визначається Статутом, іншими внутрішніми нормативними документами Товариства. Компетенція в.о. генерального директора ВАТ «Запоріжсталь» визначається, у тому числі, Довіреністю, виданою головою правління ВАТ «Запоріжсталь» Сацьким В.А. від 30.07.2014 р. №1521, згідно з якою в.о. генерального директора делеговані повноваження, у тому числі: керувати поточними справами ВАТ «Запоріжсталь», видавати накази, розпорядження і інші розпорядчі документи щодо діяльності ВАТ «Запоріжсталь», які є обов'язковими для виконання, приймати рішення про прийняття на роботу,звільнення, застосування заходів заохочення та притягнення до відповідальності посадових осіб та працівників ВАТ «Запоріжсталь» (том1: а.с.113).

Повноваження Правління як виконавчого органу товариства визначені ст.8.4.2 Статуту ВАТ «Запоріжсталь» та п.3.2 Положення про правління ВАТ «Запоріжсталь». Однак відповідно до вказаних внутрішніх документів Правління не наділено повноваженнями щодо видання наказів та реалізації будь-яких змін в поточній діяльності товариства, у тому числі, і в організації праці та виробництва, вивільнення працівників.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, з 30.07.2012 року функціонування Правління як виконавчого органу ВАТ «Запоріжсталь» припинено у зв'язку із припиненням трудових відносини з його членами та делегуванням всіх повноважень Голови Правління та Правління як виконавчого органу товариства в.о. Генерального директора. До теперішнього часу вищими органами управління та контролю ВАТ «Запоріжсталь» інший склад Правління не затверджувався (Том1: а.с.112).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що компетенція посадової особи, яка підписала накази про скорочення штату і про вивільнення позивача, відповідає делегованим повноваженням та підтверджена належним чином.

Доводи апелянта про недотримання відповідачем вимог ст.ст.42, 49-2 КЗпП України також безпідставні і спростовуються вищевказаними письмовими доказами, із яких вбачається, що працівника попереджено про наступне звільнення у відповідності з вимогами діючого трудового законодавства завчасно.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників особисто попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про вивільнення роботодавець пропонує іншу роботу на тому ж підприємстві. При вивільненні працівникові має бути запропонована робота за відповідною професією (фахом) і лише за умови відсутності такої роботи інша робота, яка є на підприємстві.

Судом встановлено, що позивач особисто повідомлена про наступне вивільнення шляхом ознайомлення 25.04.2014 р. з розпорядженням від 23.04.2014 №167л «Про попередження працівників технічного управління з наступним вивільненням» (том1:а.с.91,92).

Окрім того, судом встановлено, що 26.05.2014 р., а також 21.07.2014 р. позивачеві пропонувалось працевлаштування за всіма вакантними на підприємстві посадами та робочими місцями, умови праці на яких, у тому числі, відповідають висновкам МСЕК щодо можливості застосування праці ОСОБА_2 як інваліда третьої групи. Від працевлаштування за запропонованими відповідачем посадами та робочими місцями позивач відмовилась.

Відповідно до частини 1 статті 42 Кодексу законів про працю при скороченні чисельності або штату працівників у зв'язку із змінами у виробництві та праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією и продуктивністю праці.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1998 року, при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Як встановлено судом та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, до квітня 2013 року позивач обіймала посаду інженера-технолога Ш категорії, з квітня 2013 року - інженера-технолога (без категорії) технічного управління.

Працівник ОСОБА_5 з квітня 2013 року обіймала посаду інженера-технолога П категорії технічного управління, тобто являлася більш кваліфікованим працівником (Том1: а.с.151).

У зв'язку із скороченням посади інженера-технолога П категорії за згодою ОСОБА_5 наказом №826/л від 06.06.2014 року в межах однорідної професії і посади її переведено на посаду інженера-технолога (без категорії), тобто відбулося перегрупування (том1: а.с.109) , а позивача у зв'язку з цим підлягала скороченню як менш кваліфікований працівник.

Дії відповідача щодо надання переваги саме ОСОБА_5 при залишенні її на роботі відповідають ст. 42 КЗпП України, за якою переважне право на залишенні на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією та виробництвом праці і лише при наявності рівних умов (тобто рівної кваліфікації працівників) перевага в залишенні на роботі має надаватися працівникам з довготривалим безперервним стажем на підприємстві, а також працівникам, травмованим на підприємстві.

Перестановка в межах однорідних професій задля збереження у штаті більш кваліфікованого працівника також не порушує вимог чинного законодавства України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачеві не була запропонована рівноцінна поріднена професія за фахом та відповідною зарплатою являються, безпідставними. Як встановлено судом першої і апеляційної інстанції з квітня 2014 року вакантних робочих місць, крім тих, які пропонувалися ОСОБА_2, які б відповідали, в тому числі і висновку МСЕК від 01.07.2011 року про умови роботи, на підприємстві не було (том2: а.с.9).

Доводи апелянта в суді апеляційної інстанції про те, що на момент її звільнення була вакантною посада інженера-технолога П категорії, яку обіймав ОСОБА_7 у зв'язку з його переводом в інший структурний підрозділ комбінату являються неспроможними. Як встановлено судом апеляційної інстанції і підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами вказаний працівник до березня 2013 року обіймав посаду інженера-технолога Ш категорії відділу холодного прокату технічного управління, з березня 2014 року йому встановлена П категорія за тією ж професією і в тому ж структурному підрозділі підприємства. Записів щодо переведення ОСОБА_7 протягом квітня-серпня 2014 року до іншого структурного підрозділу його особиста картка і трудова книжка не містять (том 2: а.с.29-34).

Таким чином, наявність посад на комбінаті Запоріжсталь, вакантних на момент повідомлення ОСОБА_2 про скорочення чисельності штату працівників, судом не установлено.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Посилання апелянта в суді апеляційної інстанції на те, що вона як особа, яка втратила 5% професійної працездатності у зв'язку із трудовим каліцтвом, взагалі не підлягала скороченню, являються необґрунтованими, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні вимог ст.42 КЗпП України і ст.9 Закону України «Про охорону праці».

Установивши наявність обставин, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_2 відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, у тому числі положень ст.ст.42, 49-2 КЗпП України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права являються безпідставними.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2015 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: