У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Дербенцевої Т.П., Журавель В.І., Леванчука А.О., Фаловської І.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_6, третя особа - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 120 300 грн. зі сплатою 12,50 % річних та строком повернення цих коштів до 16 грудня 2014 року, з передачею у заставу автомобіля марки «КІА» модель «Ceed 2.0», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Також у забезпечення виконання зобов'язань за цим договором було укладено договір поруки з ОСОБА_7

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17 грудня 2007 року.

20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17 грудня 2007 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору утворилася заборгованість, яка станом на 12 листопада 2013 року становила 158 744 грн 42 коп., в рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на заставлене майно - автомобіль марки «КІА» модель «Ceed 2.0», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, шляхом його продажу та укладення від імені відповідача ними договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, витребування вказаного автомобіля у ОСОБА_6, а також надання їм права (повноваження) на вчинення від імені відповідача усіх дій, необхідних для зняття автомобіля з обліку за місцем обліку, та інших повноважень.

У лютому 2014 року ОСОБА_6 подав зустрічний позов до ТОВ «Вердикт Фінанс» про визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17 грудня 2007 року недійсним з підстав того, що він суперечить вимогам ст. ст. 203, 230 ЦК України та ст. ст. 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Фінанс» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17 грудня 2007 року недійсним.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 11 березня 2015 року рішення районного суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_6 скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні його позову. У решті - рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Вердикт Фінанс» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні їхнього позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення їх позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Вердикт Фінанс», суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду оригіналів кредитного договору та первинних бухгалтерських документів; доказів на підтвердження того, що позичальник був обізнаний про зміну кредитора, а також належних і допустимих доказів, які підтверджують правонаступництво і наявність у ТОВ «Вердикт Фінанс» права вимоги за вказаним договором. Разом з цим місцевий суд визнав підставними та обґрунтованими вимоги ОСОБА_6 за зустрічним позовом про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17 грудня 2007 року.

Під час перегляду справи суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову кредитора.

Однак з такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 17 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 120 300 грн. зі сплатою 12,50 % річних та строком повернення цих коштів до 16 грудня 2014 року, з передачею у заставу автомобіля марки «КІА» модель «Ceed 2.0», 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6 на праві власності.

20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17 грудня 2007 року.

20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» своє право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17 грудня 2007 року.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суди, крім іншого, посилалися на ненадання у судовому засіданні представником ТОВ «Вердикт Фінанс» оригіналів: договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 17 грудня 2007 року, додаткової угоди № 1 до вказаного договору, виписки по кредитному договору, вимоги на адресу відповідача від 30 травня 2013 року, договору факторингу № 05/12 від 20 квітня 2012 року, договору факторингу № 05/12-КВ від 20 квітня 2012 року, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, додатка до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, статуту ТОВ «Вердикт Фінанс».

Вказане вище свідчить про те, що суди у порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснили особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередили про наслідки вчинення або невчинення таких процесуальних дій, а саме не роз'яснили позивачеві його права на подання завірених у відповідності до чинного законодавства копій цих доказів та надання суду оригіналів для огляду в судовому засіданні.

Також зробивши висновок про те, що позивач ТОВ «Вердикт Фінанс» не надав доказів на підтвердження того, що позичальник був обізнаний про зміну кредитора, а також належних і допустимих доказів, які підтверджують правонаступництво і наявність у ТОВ «Вердикт Фінанс» права вимоги за вказаним договором, суди не звернули увагу на те, що позичальник не виконує умови кредитного договору ні первинному, ні новому кредитору.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

На наведене суди уваги не звернули та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірили розмір заборгованості відповідача, чи погашав він її на користь первинного кредитора; не навели підстав неврахування суми заборгованості, визначеної позивачем, отже не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірили доводів та наданих сторонами доказів та фактично ухилилися від вирішення спору по суті.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, правовідносини між сторонами не визначені, судові рішення не відповідають вимогам ст. ст. 213, 316 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування.

У той же час рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 березня 2015 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним не оскаржується заявником, а тому воно не є предметом перегляду, відповідно до ст. 335 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30 липня 2014 року та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 березня 2015 року скасувати в частині вирішення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_6, третя особа - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про звернення стягнення на предмет застави, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Т.П. Дербенцева

В.І. Журавель

А.О. Леванчук

І.М. Фаловська