Справа № 645/4656/14-ц
Провадження № 2/645/85/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Горпинич О.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, тертя особа: Харківська міська рада про встановлення факту належності житлового будинку та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила встановити факт належності житлового будинку на праві власності та визнати, що житловий будинок літ. Б-1 з мансардою літ. Бм, прибудовою літ.б, тамбуром літ.б1, ганком, літ. б2, погребом літ. К, душем літ. З, огорожею № 1-3 на території домоволодіння № 16 по вул. Виборній в м. Харкові належав на праві власності ОСОБА_4, який помер 03.03.2004 року, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку літ. Б-1 з мансардою літ. Бм, прибудовою літ.б, тамбуром літ.б1, ганком літ.б2, погребом літ. К, душем літ. З, огорожею № 1-3, житловою площею 54,6 кв.м, загальною площею 104,2 кв.м на території домоволодіння по вул. Виборній, 16 в м. Харкові після смерті батька ОСОБА_4, померлого 03.03.2004 року. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є власницею ? частини житлового будинку літ. А-1 з надвірними будівлями, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Виборна, 16, на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.10.2012 року. Відповідач також є власником ? частини житлового будинку літ. А-1 з надвірними будівлями. Право власності на вказаний житловий будинок отримано сторонами після смерті батька ОСОБА_4, померлого 03.03.2004 року. На підставі рішення виконкому Сталінської райради м. Харкова від 04.09.1956 року та Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 27.11.1956 року ОСОБА_4 була виділена у безстрокове користування земельна ділянка по вул. Виборній, 16 в м. Харкові, загальною площею 442 кв.м, на якій з часом у 1958 році було побудовано житловий будинок літ. А-1. Житловий будинок літ.Б-1 з мансардою літ. Бм, прибудовами літ.б, тамбуром літ.б1, ганком літ.б.2, погребом літ. К, душем літ. З, огорожею № 1-3 за вказаною адресою також був побудований батьком ОСОБА_4 за час його життя за рахунок його та сімейних коштів, але право власності батько на вказаний житловий будинок за час життя не оформив. Позивачка зверталася з письмовою заявою до Інспекції державного архітектурно будівельного контролю у Харківській області, проте отримала відповідь, згідно з якою прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється у відповідності до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженому Постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461. Прийняття в експлуатацію обєктів проводиться шляхом реєстрації ДАБК та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації, в якій перевіряється повнота вказаних даних. Декларація про готовність обєкта до експлуатації повинна містити певні дані, але вказати усі дані, передбачені порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів позивачка не має можливості, у звязку з чим вимушена звернутися до суду. Житловий будинок літ. Б-1 побудований її батьком ОСОБА_4, який помер 03.03.2004 року, у звязку з чим, вважала його спадковим майном. З урахуванням смерті батька та відсутності оформлення на його імя житлового будинку літ. Б-1 з прибудовами, вона вимушена звернутися з позовною вимогою про встановлення факту належності права власності на вказаний житловий будинок. Та обставина, що будинок будувався саме батьком, підтверджується технічним паспортом з вказівкою на час побудови будинку. Житловий будинок літ. Б-1 з прибудовами відповідає будівельним нормам. Після смерті батька спадкоємцями майна є ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2. Проте ОСОБА_5 відмовилася від своєї частки спадщини на її користь та на користь ОСОБА_3 Оформити своє право у нотаріальній конторі позивачка не має можливості, оскільки батько за час свого життя не оформив своє право на житловий будинок літ. Б-1.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, проте присутня її представник ОСОБА_6 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище.

Відповідач та його представники ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, в обґрунтування заперечень зазначалося, що на земельній ділянці по вул. Виборній, 16 у м. Харкові розташовані два житлових будинки: літ. А-1, літ. Б-1. Житловий будинок літ. Б-1 з прибудовами будується багато років відповідачем. Право власності на вказаний житловий будинок не оформлено. Відповідач зазначав, що почав будівельні роботи, які тривають і на теперішній час, до будівлі літ. Б-1 позивачка не має відношення, оскільки він самостійно будує ці будівлі за власні кошти. Батько сторін, якому на час початку будівельних робіт було більше 70 років, вже знаходився на пенсії та не мав роботи та додаткових доходів, також мав чисельні захворювання, а тому не мав можливості будувати будинок. На житловий будинок літ. Б-1 з прибудовами за адресою: м. Харків, вул. Виборна, 16 не було оформлено право власності, оскільки будівля досі знаходиться у стані будівництва. Після смерті батька ОСОБА_2 з малолітнім сином мешкала у житловому будинку літ. А-1, а відповідач, збудувавши дім за власні кошти, проживав зі своєю родиною у житловому будинку літ. Б-1. Також зазначалося, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

На підставі викладеного просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - Харківської міської ради в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надані заперечення, відповідно до яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Так, на земельній ділянці по вул. Виборній, 16 в м. Харкові на території домоволодіння розташований житловий будинок літ. Б-1 з надвірними будівлями, житловою площею 54,6 кв.м, загальною площею 104,2 кв.м. Право власності на вищевказаний житловий будинок літ. Б-1 не оформлено, тому позивачка звернулася із вимогою про визнання права власності за нею на житловий будинок літ. Б-1 з надвірними будівлями, розташований за адресою: м. Харків, вул. Виборна, 16. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка по вул. Виборній, 16 у м. Харкові належить їй на праві власності. Оскільки встановлено, що реєстрація права власності на нерухоме майно будинок літ. Б-1 по вул. Виборній, 16 у м. Харкові не була здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, то відповідно до положень Закону, ОСОБА_2 не може набути права власності у порядку спадкування на вищевказане нерухоме майно. Нерухоме майно за зазначеною адресою не може бути обєктом спадкування, оскільки у спадщину переходить тільки відповідним чином зареєстровано майно.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представників, свідків, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, норми чинного законодавства України наділяють кожну фізичну та юридичну особу правом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в порядку, встановленому законом (ст.55 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про судоустрій», ст. 15 ЦПК України). Відповідно, вирішуючи по суті будь який, переданий на розгляд спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного права, свободи чи інтересу, на захист якого подано позов та їх порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконкому Сталінської райради м. Харкова від 04.09.1956 року та Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 27.11.1956 року ОСОБА_4 була виділена у безстрокове користування земельна ділянка по вул. Виборній, 16 у м. Харкові, загальною площею 442 кв.м.

З технічних паспортів, виготовлених Комунальним підприємством «Харківське міське БТІ», вбачається, що на території домоволодіння за адресою: м. Харків, вул. Виборна, 16 розташовані: житловий будинок літ. А-1, прибудова літ.а, веранда літ. А, літня кухня літ. В, погріб літ. Г, сарай літ И, вбиральня літ. Д, гараж літ. Л, сарай літ.Ж, право власності на які рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.10.2012 року визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за кожним по ? частині, після смерті батька ОСОБА_4, померлого 03.03.04 року.

Також на території домоволодіння за адресою: м. Харків, вул. Виборна, 16, розташований житловий будинок літ. Б-1 з мансардою літ. Бм, прибудовою літ.б, тамбуром літ.б1, ганком літ.б2, погребом К, душ літ. З, огорож №№ 1-3.

Сторонами не заперечується, що вказаний будинок у порядку, який діяв на час завершення його будівництвом і на час ухвалення судом рішення, в експлуатацію не введений.

Право власності на цей будинок літ. Б-1 з прибудовами, за адресою: м. Харків, вул. Виборна, 16, ні за ким не зареєстровано.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження в установлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

При розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до ст. 301 Закону від 20 квітня 2000 р. № 1699-III «Про планування і забудову територій», ст. 18 Закону від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про основи містобудування» до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на їх території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих містобудівних програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації, визначення територій, вибір, вилучення (викуп) і надання земель для містобудівних потреб, внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону.

Статтею 14 Закону України «Про основи містобудування» встановлено, що до компетенції виконавчих комітетів органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать, зокрема - проведення робіт з прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І -ІІІ категорій складності та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом Державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Зі статті 31 закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року вбачається, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України №439 від 08.04.2011 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства.

Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань зокрема: організовує та забезпечує виконання нормативно-правових актів з питань, що належать до її компетенції; приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти, видає відповідні сертифікати; реєструє повідомлення про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, декларації про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації та у визначених законодавством випадках відмовляє в реєстрації таких декларацій; у визначених законодавством випадках видає дозволи на виконання будівельних робіт, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» в справах пов'язаних з самочинним будівництвом до предмету доказування, який має бути повно досліджений судом та бути доведеним з боку позивача входять наступні обставини: чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_2 звернулася до Інспекції Державного архітектурного будівельного контролю у Харківській області із заявою щодо розгляду питання введення в експлуатацію житлового будинку літ. Б-1 з прибудовами, та листом від 08.04.2014 року їй повідомлено про надання відповідних документів, визначених законодавством, після чого Інспекцією буде розглянуте дане питання.

Але, як пояснила в судовому засіданні представник ОСОБА_2, позивачкою документи, які вимагала Інспекція, так і не були надані.

Тобто, Інспекцією ДАБК у Харківській області і на теперішній час не відмовлено у прийнятті в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, а запропоновано надання відповідних документів, що ОСОБА_2 здійснено не було.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил.

Згідно ст.1216 Цивільного кодексу України спадкування - це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець) до інших осіб (спадкоємці).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч.2 ст.1220 ЦК України).

Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році було зведено самочинні будівлі; відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Так, п. 5 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Як роз'яснено у п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст.1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Вимоги особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, або заінтересованої особи, що не пов'язані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали, одержані при їх знесенні, підлягають розгляду судами на загальних підставах.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 висловлено позицію про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

В судовому засіданні допитані свідки як з боку позивача, так і з боку відповідача.

Так свідки на стороні ОСОБА_2 пояснювали, що спірний будинок будував ОСОБА_4.

Свідки на стороні відповідача пояснювали, що будинок літ. Б-1 будував за кошти та для користування ОСОБА_3.

Проте показання свідків висновків суду не спростовують, про те, що спірний житловий будинок побудований без належного дозволу і належно підтвердженого проекту, а отже, за приписами ст. 376 ЦК України, є самочинним.

Що стосується вимог позивачки встановити факт належності житлового будинку на праві власності та визнати, що спірний житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_4, то, відповідно до вимог ЦК України, зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи. ОСОБА_4 не є стороною процесу та у звязку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 62, 197, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, тертя особа: Харківська міська рада про встановлення факту належності житлового будинку та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено через Фрунзенський районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справ, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя -