АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Желепи О.В.

при секретарі Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюпредставника ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» - Мельніченка Олександра Дмитровича на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», про стягнення пені, інфляційних витрат та річних, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 760/6463/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9680/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суду з позовом до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в якому просив стягнути з відповідача 3.294,76 грн. пені, у зв'язку з невиплатою в повному обсязі та в визначений законом строк страхового відшкодування, 3.361,90 грн. інфляційних витрат та 3% річних у сумі 408,59 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 12.05.2013 року на Броварському пр. в м. Києві мала місце дорожньо - транспортна пригода з вини ОСОБА_5, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія», внаслідок якої належний йому автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Відповідач, як страховик, визнав дану подію страховим випадком та визначив до сплати йому суму страхового відшкодування в розмірі 14.670,83 грн., однак виплачено було лише 11.02.2014 року 1.670,00 грн., та 26.03.2014 року - 1.000,83грн. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.08.2014 року з відповідача на його користь стягнуто решту суми страхового відшкодування у розмірі 12.000,00грн., проте дане рішення не виконується відповідачем, а тому позивач просив стягнути з нього пеню, а в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, інфляційні витрати та 3% річних.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3.065,08 грн. пені, 3.361,90 грн. інфляційних витрат, 408,59 грн. річних та 243,60 грн. витрати за сплату судового збору.

Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» - Мельніченко О.Д. подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просив його скасувати в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених вимог апелянт, посилаючись на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року №10-74/0/4-13 та Аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України Верховним Судом України від 01.07.2014 року, вважав, що суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин положення ст. 625 ЦК України, оскільки вони не поширюються на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Також зазначав, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 12.05.2013 року на Броварському проспекті в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення автомобілів під керуванням позивача та ОСОБА_5, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська охоронно-страхова компанія».

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2013 року винною у даній ДТП була визнана ОСОБА_5

Відповідач, як страховик, визнав дану подію страховим випадком та визначив до сплати позивачу страхове відшкодування в розмірі 14.670, 83 грн., про що повідомив позивача листом від 14.11.2013 року.

З даної суми відповідачем було сплачено позивачу 2.670, 83 грн., а саме 11.02.2014 року 1.670,00 грн., та 26.03.2014 року - 1.000,83грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.08.2014 року з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 було стягнуто решту суми страхового відшкодування у розмірі 12.000,00грн.

Оскільки вказане рішення не виконується відповідачем, позивач вирішив звернутися до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погоджується і колегія суддів, керувався вимогами ст.549 та ч.2 ст.625 ЦК України, та прийшов до правильного висновку, що оскільки у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» перед ОСОБА_2 виникло грошове зобов'язання, яке на час звернення з позовом не виконано, то вимоги останнього про стягнення пені, інфляційних витрат та 3% річних є законними.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені та проведених судом розрахунків пені, інфляційних витрат та 3% річних в апеляційному порядку не оскаржуються, під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, а тому, у відповідності до положень ст.303 ЦПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Що стосується вимог апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин положення ст. 625 ЦК України, оскільки вони не поширюються на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, а відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, і тому на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Так, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Колегія суддів також ставиться критично до посилань апелянта на аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України Верховним Судом України від 01.07.2014 року, оскільки в даному аналізі, окрім іншого, наголошується, що правильними є висновки судів про необхідність застосування ст. 625 ЦК щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання у спорах, які виникають з договорів страхування, а також міститься посилання на вказану колегією суддів правову позицію Верховного Суду України.

Враховуючи викладене, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги судова колегія вважає безпідставними, які висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» - Мельніченка Олександра Дмитровича - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді