У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 4 лютого 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Просто Фінанс» (даді - ТОВ «Просто Фінанс»), правонаступником якого відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року та додатку № 1 до нього є ТОВ «Кредитні ініціативи», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 16 657 грн на споживчі цілі під 8 % річних зі сплатою згідно з графіком щомісячних платежів та кінцевим терміном повернення 10 лютого 2010 року. Зобов'язання за договором відповідач не виконував, у зв'язку із чим станом на 10 березня 2015 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 35 039 грн 44 коп., яку товариство просило стягнути на свою користь.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 30 липня 2015 року, у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору, проте позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявив відповідач. Останній платіж відповідач здійснив у березні 2008 року і дій на переривання позовної давності не вчиняв.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду, зазначивши також про те, що доказів сплати ОСОБА_3 1 грн 12 березня 2013 року позивач не надав, а умови договору про його дію до повного повернення заборгованості не прийнятті до уваги, оскільки договором визначено строк його дії - до 10 лютого 2012 року.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 4 лютого 2008 року між ТОВ «Просто Фінанс» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останньому надано кредит у розмірі 16 657 грн на споживчі цілі під 8 % річних зі сплатою згідно з графіком щомісячних платежів та кінцевим терміном повернення 10 лютого 2010 року. Зобов'язання за договором відповідач не виконував, у зв'язку із чим станом на 10 березня 2015 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 35 039 грн 44 коп.

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року та додатку № 1 до договору ТОВ «Просто Фінанс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржника. Отже, у силу положень ст. 514 ЦК України ТОВ «Кредитні ініціативи» є новим кредитором відповідача.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У ч. 1 ст. 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, у п. 6.1 кредитного договору зазначено, що він набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного повернення позичальником заборгованості та до повного виконання ним будь-яких інших грошових зобов'язань, прийнятих на себе згідно умов цього договору.

Відповідно до чч. 1 і 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-1206 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Посилання апеляційного суду на те, що строк дії договору до 10 лютого 2012 року, а оскільки позов пред'явлено у травні 2015 року, то позивач пропустив строк позовної давності, не відповідає зазначеним вище нормам матеріального права і у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суд не перевірив розмір кредитної заборгованості, визначеної позивачем.

Крім того, посилання апеляційного суду на те, що саме позивач здійснив навмисно проплату в сумі 1 грн з метою переривання позовної давності є припущенням, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Ці факти підлягають перевірці.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 30 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик