Справа № 454/381/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Свитазівської сільської рада, ОСОБА_9, третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Сокальської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину і визнання права власності на спадкове майно та зустрічною позовною заявою ОСОБА_9 до ОСОБА_7 Свитазівської сільської рада про визнання права власності на частину будинковолодіння,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_7, звернулася в суд з даним позовом до відповідачів та третіх осіб про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину і визнання права власності на спадкове майно, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_10 До дня смерті ОСОБА_10 проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_1. Разом з ним за вказаною адресою постійно проживали та були зареєстровані позивачка та її онук ОСОБА_11

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку (пай).

Зазначений житловий будинок належав ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на будівлі, виданого виконкомом Свитазівської сільської ради 22.02.1989р. на підставі рішення Сокальського райвиконкому №19 від 22.02.1989р.

На спадкове майно ОСОБА_10 заповіту не складав.

На час відкриття спадщини діяв ЦК Української РСР 1963р.

Спадкоємцями першої черги щодо спадкового майна, згідно ст.529 ЦК Української РСР (1963), є позивачка - ОСОБА_10 та діти померлого: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_9

Зазначає, що вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки після її відкриття вступила у фактичне володіння спадковим майном, шляхом свого постійного проживання у спадковому будинку та догляду за ним і земельною ділянкою у відповідності до ст.549 ЦК Української РСР (1963). Тому вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її чоловіка, однак державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори було надано відповідь про те, що видати свідоцтво про право власності на все спадкове майно нотаріальна контора не може, позаяк свідоцтво про право на спадщину вже видано на ім»я ОСОБА_9

Крім цього позивачці відомо, що свідоцтво на ім»я ОСОБА_9 видано лише на середню земельну частку пай.

Також, зазначене свідоцтво видавалось на підставі довідки сільської ради про те, що лише вона на день смерті її батька проживала в житловому будинку, а відтак є спадкоємцем, який прийняв спадщину своїм проживанням.

Вважає, що отриманням свідоцтва про право на спадщину порушується її право на спадкування усього майна після смерті її чоловіка, як особи, що згідно ст. 529, 549 ЦК Української РСР (1963) має на це право та відповідно до зазначеної статті прийняла спадщину вступивши у володіння та управління спадковим майном та виділ її частки із спільного майна подружжя. Інші спадкоємці, в тому числі і відповідачка, спадщини в шестимісячний строк не прийняли, оскільки в цей строк не вступили у фактичне володіння чи управління спадковим майном, а після зазначеного строку не звертались до суду з заявою про продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини та пропустили його без поважних причин для поновлення пропущеного строку.

Позивачка припускає, що її право на спадкування було порушено, тому що дочка при зверненні до нотаріальної контори,з метою спадкування, не вказала того, що є інші спадкоємці ОСОБА_10 та надала фіктивну довідку, а нотаріус не перевірив дану обставину та видав свідоцтво про право на спадщину.

Вказує, що відповідно до ч.1 ст.1301 ЦК України (2004р.) свідоцтво про право спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано не мала права на спадкування, а також в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на те, що дочка позивачки не мала права на спадкування за законом після смерті свого батька внаслідок пропуску нею шестимісячного строку на прийняття спадщини, свідоцтво про право на спадщину за законом видане держаним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори є недійсним.

Строк давності для звернення до суду із зазначеним позовом ОСОБА_7 не пропустила, оскільки початок його перебігу слід рахувати з дати, коли вона дізналася про порушене її право на спадкування усього спадкового майна.

Просить суд: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_9 державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Хомою В.О.: визнати за ОСОБА_7 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку (пай), що належала на день смерті, після смерті ОСОБА_10; припинити право власності ОСОБА_9 на земельну ділянку (пай) успадковану нею після смерті ОСОБА_10

04.03.2015 року ОСОБА_9 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_7 та Свитазівської сільської ради про визнання права власності на частину будинковолодіння, покликаючись на те, що її батькові ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на будівлі НОМЕР_1, виданого Червоноградським МБТІ 22.02.1989р. на підставі рішення Сокальського райвиконкому №19 від 22.02.1989р. належав житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 та земельна частка (пай) розміром 1, 3100 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності селянської спілки «Прибужжя» в с.Свитазів Сокальського району на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2 виданого Сокальською державною адміністрацією Львівської області і зареєстрованого 16.10.1996р. в книгу записів сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 368.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 помер, заповіту на належне йому майно не складав.

На час відкриття спадщини з числа спадкоємців першої черги за законом разом з батьком проживала вона та її мама - ОСОБА_7

На підставі ст.549 ЦК Української РСР (1963) спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців від часу відкриття спадщини вступив у фактичне управління чи володіння спадковим майном.

Отже, вона та ОСОБА_7 прийняли спадщину, інші спадкоємці першої черги за законом спадщину не прийняли.

Зазначає, що 04.09.2006р. в Сокальській державній нотаріальній конторі вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) розміром 1, 3100 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебувала у колективній власності селянської спілки «Прибужжя» в с.Свитазів Сокальського району на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) НОМЕР_2. На частину належного батькові житлового будинку свідоцтво не отримала з причин фінансового характеру. Проте, відповідно до ст.560 ЦК Української РСР (1963) отримання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Просить суд визнати за нею право власності на майно її батька - ОСОБА_10, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за законом, яке складається з 1/4 частини житлового будинку з погосподарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Представники позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_1 та ОСОБА_13 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_9 про визнання права власності на частину будинковолодіння просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину і визнання права власності на спадкове майно не визнали та просили в задоволені позову відмовити.

Зустрічну позовну заяву до ОСОБА_7 та Свитазівської сільської ради про визнання права власності на частину будинковолодіння підтримали та просили задовольнити. В обґрунтування надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача Свитазівської сільської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_7 до Свитазівської сільської ради та ОСОБА_9, третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і Сокальської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину і визнання права власності на спадкове майно визнала частково. У вирішенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_9 до ОСОБА_7 та Свитазівської сільської ради про визнання права власності на частину будинковолодіння покликалась на розсуд суду. Додатково пояснила, що на момент смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживала та була зареєстрована його дружина - ОСОБА_7 та внук ОСОБА_11 Позивачка ОСОБА_7 і на сьогоднішній день проживає у будинку АДРЕСА_1. Довідку №136 в 2006 році вона видала ОСОБА_9, оскільки остання прийшла в Свитазівську сільську раду та сказала, що їй потрібна довідка про місце проживання. Також ОСОБА_9 сказала, що вона на день смерті батька проживала у будинку АДРЕСА_1.

Представник третьої особи Сокальської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори. Вирішення даної справи покладає на розсуд суду.

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в судовому засіданні у вирішенні даної справи покликались на розсуд суду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що на день смерті її батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані його дружина - ОСОБА_7 та внук ОСОБА_11 Відповідачка ОСОБА_9 в цей час проживала в м.Сокалі. Також, ОСОБА_10 хворів і відповідачка за ним не доглядала.

Заслухавши пояснення учасників, покази свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Із дослідженого свідоцтва про право власності на будівлю від 22.02.1989 року встановлено, що ОСОБА_10 належить на праві власності вцілому будинковолодіння АДРЕСА_1, підстава видачі свідоцтва - рішення Сокальського райвиконкому № 19 від 22.02.1989 року.

З оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про смерть НОМЕР_3 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10.

Згідно виписки із погосподарської книги №49 Свитазівської сільської ради, по особовому рахунку НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_1, розташований житловий будинок, побудований у 1972 році, загальною площею 46м.кв., житловою 33 м.кв., голова двору ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті в житловому будинку залишилась проживати його дружина ОСОБА_7, 1933 р.н., внук ОСОБА_11, 1976 р.н.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що 04.09.2006 року відповідач ОСОБА_9 звернулася в Сокальську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_10, на день його смерті залишилося спадкове майно, а саме земельна частка (пай) селянської спілки «Прибужжя», розміром1,3100га, яка розташована в с.Свитазів Сокальського району. Спадщину вона прийняла, інших спадкоємців не має, а факт прийняття спадщини стверджується довідкою, виданою виконкомом Свитазівською сільської ради №136.

Також, 09.08.2007 року відповідач ОСОБА_9 звернулася в Сокальську державну нотаріальну контору із додатковою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька ОСОБА_10, на день його смерті залишилося спадкове майно, а саме майновий пай. Спадщину вона прийняла, інших спадкоємців не має, а факт прийняття спадщини стверджується довідкою, виданою виконкомом Свитазівською сільської ради №136.

На підставі вказаних заяв Сокальською державною нотаріальною конторою 04.09.2006р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім"я ОСОБА_9, зокрема, на земельну частку (пай), розміром 1,3100 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки «Прибужжя» в с.Свитазів Сокальського району Львівської області та свідоцтво про право на спадщину від 09.08.2007р. на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства - с/г ТзОВ «Прибужжя» в с.Ільковичі Сокальського району Львівської області.

Відповідно до п. 1 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України (в ред. 2003 року), цей кодекс набрав чинності із 01.01.2004 року. В свою чергу, згідно п. 5 «Прикінцевих та перехідних положень», правила книги шостої цього кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України (в ред. 2003 року), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Із дослідженої в судовому засіданні копії довідки виконкому Свитазівської сільської ради № 136 вбачається, що ОСОБА_10 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав в с.Суховоля Сокальського району, ОСОБА_9 проживала в даному будинку разом з ним. Житловий будинок належав на праві особистої власності, заборгованості по сплаті за землю в сільській раді немає, заповіт у сільській раді не посвідчувався, заборони та арешт на майно не накладалися, заборгованості по податках та платежах немає.

Як зазначено вище, допитана в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 повідомила, що при виготовленні довідки № 136 від 2006 року, дані погосподарських книг не перевіряла, вважає дану довідку неправдивою, оскільки фактично ОСОБА_9 не проживала у будинку, при цьому, у довідку слід було вписати позивача ОСОБА_7, також, на той час у будинку, крім позивачки, був зареєстрований внук ОСОБА_11

Таким чином, в силу ч. 1 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги довідку № 136 як доказ того, що на час відкриття спадщини спадкодавця ОСОБА_10, відповідач ОСОБА_9 проживала у будинку спадкодавця по вул. Першотравнева, 56 в с. Суховоля, Сокальського району, оскільки вказана довідка отримана із порушенням порядку, встановленого законом.

В свою чергу, в силу ст.549 ЦК УРСР (в ред. 1963р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи у володіння спадковим майном, або подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії слід здійснити протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як вказано вище, на час відкриття спадщини спадковим майном спадкодавця ОСОБА_10 було: житловий будинок з навірними будявлями в АДРЕСА_1; земельна ділянка (пай) розміром 1,3100 в умовних кадастрових гектарах без визначення межі цієї ділянки у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки «Прибужжя»; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Прибужжя» с. Ільковичі в сумі 5795,00 грн.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994 року, яка була чинною станом на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву у державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути, зокрема, довідка виконкому місцевої ради, про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Таким чином, факт вступу в управління чи володіння майном, відповідно до чинного законодавства на час відкриття спадщини померлого ОСОБА_10, повинен бути також документально підтвердженим.

Як зазначено вище, суд визнав недопустимим доказом по справі довідку № 136, видану виконкомом Свитазівської сільської ради, Сокальського району, в свою чергу, відповідач ОСОБА_9 не подала суду інших належних та допустимих доказів того, що після відкриття спадщини спадкодавця ОСОБА_10 вона вступила в управління чи володіння майном.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_9 фактично не вступила в управління чи володіння спадковим майном після смерті батька ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно, до спадщини ОСОБА_10 суд застосовує правила книги шостої ЦК України (в ред. 2003 року).

Відповідно до ст. 1301 ЦК України (в ред. 2003 року), свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, згідно із п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним з тих підстав якщо були порушені у зв'язку із його видачею права інших осіб.

Оскільки, судом визнано недопустимим доказом по справі довідку № 136 від 2006 року, видану виконкомом Свитазівської сільської ради, Сокальського району, тому, суд приходить до висновку, що слід визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на ім"я ОСОБА_9: №1-2234 на земельну частку (пай), розміром 1,3100 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі; № 1-2313 на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Прибужжя» с. Ільковичі в сумі 5795,00 грн.

Що стосується позовної вимоги про визнання за ОСОБА_7 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку успадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_10, визнання право власності на земельну частку (пай), розміром 1,3100 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі, в такій слід відмовити з наступних підстав.

З урахуванням норм ст. 1296 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Таким чином, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Отже, відповідно до вимог глави 86 книги шостої ЦК України (в ред. 2003 року), спадкоємці померлого ОСОБА_10 мають право звернутися у Сокальську державну нотаріальну контору із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом почергово на майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті.

В свою чергу, з наведеної підстави, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_9 про визнання за нею права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька ОСОБА_10 - 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_9, державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Хомою В.О.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_9 до ОСОБА_7 Свитазівської сільської рада про визнання права власності на частину будинковолодіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками розгляду в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні під час оголошення рішення, протягом 10 днів з часу отримання копії рішення.

Головуючий: М. Я. Адамович