АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа: Дніпровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України у м. Києві про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні квартирою та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и л а :

у липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просила усунути перешкоди у здійсненні їй права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття відповідачів з реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування позову зазначала, що 23.02.2015 року вона придбала спірну квартиру у ОСОБА_4 На час придбання нею квартири відповідачі у квартирі не проживали, проте були в ній зареєстровані. Як їй відомо ОСОБА_1 виїхала до м. Кіровоград, а ОСОБА_5 виїхав до м. Таганрог. Вона змушена постійно нести додаткові необгрунтовані витрати по утриманню свого майна шляхом внесення збільшеної плати за утримання будинку та прибудинкової території, а також за надання комунальних послуг, оскільки відповідачі формально вважаються такими, що продовжують користуватися вказаною квартирою, що порушує її право власності.

Справа № 755/13135/15ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/17039/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.10.2015 року, занесеною до журналу судового засідання, Дніпровське РУ ГУ МВС України в м. Києві було виключено з числа третіх осіб, а третьою особою залучено Дніпровський районний відділ Головного правління Державної міграційної служби України в місті Києві.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2015 року позов задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з реєстраційного обліку із зазначеної квартири. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що нею оспорюється договір купівлі - продажу квартири, за яким позивач стала власником квартири та 06.11.2015 року подано відповідний позов до суду. Крім того, вона не переїжджала на постійне місце проживання до м. Кіровограда, а проживала разом зі всією сім`єю та представником позивача у с. Лютіж Вишгородського району Київської області. До міста Кіровограда вона переїхала лише у квітні цього року після розриву сімейних відносин з представником позивача ОСОБА_8 Також суд не врахував, що у квартирі є лічильники, якими фіксується кількість спожитої електроенергії та вона не відмовляється нести інші витрати на утримання квартири.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_8 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Інші сторони у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.02.2015 року, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

З довідки форми № 3, виданої ЖРЕО-404 від 05.06.2015 року за № 1370, у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право власності позивачки порушено відповідачами, оскільки будь-яких угод з приводу користування спірним житлом останні не укладали та не є членами сім'ї позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, (Користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 цього ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Керуючись вимогами зазначених норм суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач є власником спірної квартири та не надавала дозволу на вселення та проживання відповідачів, будь - яких договорів з ними не укладала.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір купівлі - продажу квартири, на підставі якого позивачка набула право власності на спірну квартиру оспорений у суді не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, оскільки на час ухвалення рішення провадження у справі за позовом про визнання договору купівлі - продажу недійсним не було відкрито, у даній справі відповідачі зустрічний позов не заявляли.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки на час ухвалення рішення судом першої інстанції не існувало обставин, про які викладено у апеляційній скарзі, суд і не міг їх взяти до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі готові нести витрати не впливають на висновки суду, оскільки вони суперечать положенням про право власності на майно, згідно з якими саме власнику надано право користування та розпорядження, належним йому майном.

Щодо застосування до спірних правовідносин правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року, згідно з якою зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Позивач звернулася з позовом, у якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою. Надалі позивач змінила позовні вимоги та просила усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні квартирою шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку. У матеріалах справи відсутня ухвала про залишення без розгляду позовної заяви про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою чи про відмову від такого позову.

За змістом же обох позовних заяв позивач, серед іншого, вказувала на те, що відповідачі після набуття нею права власності на квартиру у встановленому законом порядку у спірну квартиру не вселялися та після зміни власника квартири не набували право користування цією квартирою, та фактично у цій квартирі не проживають, а лише залишаються зареєстрованими за адресою спірної квартири.

За вказаних обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачі не мають права користування спірною квартирою, оскільки такого права після зміни власника квартири не набули, питання ж про виселення не може розглядатися у даному спорі, оскільки відповідачі у спірній квартирі не проживають.

Відповідно до п. 6 ст. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Відповідачі не були власниками спірної квартири, їх право користування квартирою було похідним від користування квартирою ОСОБА_4 Із втратою останнім права власності на цю квартиру право користування відповідачів цією квартирою припинилося. Позивач як власник квартири не надавала згоду на їх вселення у спірну квартиру, а відтак відповідачі не набули право користування квартирою після зміни власника квартири.

Висновки суду про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації відповідачів за адресою спірної квартири зводяться саме до відсутності права відповідачів користування цієї квартирою.

Відтак, висновки суду першої інстанції не суперечать вищезазначеній правовій позиції Верховного Суду України, а саме по собі не зазначення у резолютивній частині рішення про відсутність у відповідачів права користування спірною квартирою, за наявності таких висновків у рішенні суду не може бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення.

Судом правильно встановлено, що не проживаючи у спірній квартирі, проте залишаючись зареєстрованими у ній, відповідачі порушують право власності позивачки на спірну квартиру.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді