Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2 - 19/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Таранкової І. М.

при секретарі Ісаєвій Л.І.

з участю: представника позивача Галки О.А.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську справу за позовом Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 2 до ОСОБА_2, СГІРФО Комсомольського МВ ГУМВС України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

КЖЕП № 2 звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просили визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування кімнатами АДРЕСА_4, та зобов»язати СГІРФО зняти її з реєстрації з зазначеного жилого приміщення.

Позовні вимоги мотивують тим, що з жовтня 2005 року відповідач понад 6 місяців не проживає в зазначених кімнатах без поважних причин, а фактично мешкає в квартирі АДРЕСА_1, яку придбали з сином в кредит, її особисті речі в кімнаті відсутні. В кімнаті без укладання договору оренди мешкає квартирант. Відповідач в кімнату не повернулась, що підтверджується відповідними актами, кімнату за призначенням не використовує на протязі 3 років 2 місяців.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю і пояснила, що постійно проживала в спірному жилому приміщенні, випадків відсутності понад 6 місяців без поважних причин не було.

Відповідач - СГІРФО Комсомольського МВ ГУМВС в судове засідання не з'явився. Надіслали заяву, в якій просили розглянути справу у відсутність їх представника.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2, свідків, суд вважає, що позов не обґрунтований і не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно ордера № 1923 від 091.11.1991 року ОСОБА_2 отримала кімнати №№ 3,2 жилою площею 12 кв.м. в секції № 18 в будинку АДРЕСА_4, на склад сім»ї з 2-х осіб, до якого входив її неповнолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки КЖЕП № 2 м. Комсомольська № 275 від 10.12.2008 р. житловий будинок АДРЕСА_4 за рішенням виконкому Комсомольської міської ради № 261 від 30.11.1998р. «Про прийняття в комунальну власність Комсомольської міської ради майна ВАТ «Полтавський ГЗК» переданий на баланс КЖЕП № 2.

Згідно рішення виконкому Комсомольської міської ради № 261 від 30.11.1998 року житловий будинок АДРЕСА_4 був прийнятий у комунальну власність безкоштовно і переданий на баланс КЖЕП № 2 та було вирішено використовувати цей житловий будинок для тимчасового проживання сімей», які мають потребу в соціальному захисті (житловий фонд соціального призначення) (а.с. 9).

Вирішуючи характер правовідносин, що виникли між сторонами, суд враховує, що з прийняттям будинку, де значаться зареєстрованими відповідачі, у комунальну власність міської ради, власником було прийняте рішення про його використання як житлового будинку для тимчасового проживання сімей, які мають потребу в соціальному захисті (житловий фонд соціального призначення). Судом в даному випадку не може бути застосована норма ЖК України, яка регулює порядок користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, оскільки відсутня правова процедура визначення статусу згаданого житла, підстава надання для заселення та порядок користування таким житлом, як вони передбачені ЗУ "Про житловий фонд соціального призначення" від 12.01.2006 року. В даному випадку не може бути застосована також норма ЖК України, яка регулює порядок користування гуртожитками, оскільки відповідно до положень ст.127 ЖК України гуртожитки надаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів а також інших громадян у період роботи або навчання, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, тобто згадене житло має цільове призначення - гуртожитки призначаються для проживання робітників /п.2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого .постановою РМ УРСР від 03.06.1986 року № 208/.

На час розгляду справи, житловий будинок, де зареєстрована відповідач, перебуває у власності міської Ради, і використовується власником для тимчасового проживання сімей, які мають потребу в соціальному захисті - по суті житло належить до житлового фонду, правовий статус якого не визначений діючим ЖК України.

Приймаючи до уваги, що спірні відносини не врегульовані Законом, суд відповідно до положень ч.7 ст.11 ЦПК України застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини - в даному випадку аналогію закону і погоджується з позицією позивача про можливість застосування до спірних відносин положень ст.ст.71,72 ЖК України, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст.72 ЖК України провадиться в судовому порядку.

Згідно довідки з місця проживання наймачем зазначених кімнат є ОСОБА_2, яка була зареєстрована разом з сином ОСОБА_4, 1986 року народження, який виписаний в 2005 році за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що позивач не надав суду на підтвердження своїх позовних вимог доказів, які з достовірністю підтверджували б відсутність відповідача понад 6 місяців без поважних причин в спірному жилому приміщенні.

В своїй позовній заяві позивач посилався, що відповідач не проживає в спірному жилому приміщенні з жовтня 2005 року. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав акти обстеження.

Згідно акту від 14.06.2007 року відповідач не проживає в спірному жилому приміщення з 2005 року. По інформації, наданій мешканцями секції, ОСОБА_2 мешкає з сином АДРЕСА_1, яку вони взяли в кредит. Особисті речі наймача в кімнаті відсутні. Фактично в кімнаті проживають квартиранти без укладання договору аренди.

З показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому засіданні вбачається, що вони при складані акту в спірну кімнату не заходили, а встановлювали факти зі слів сусідів, але сусіди акт не підписували. В акті від 14.06.2007 р. не зазначено, хто з квартирантів проживає та з якого часу. В акті від 19.04.2008 р. зазначені квартиранти ОСОБА_9 та ОСОБА_10, але їх особи не встановлені. Зі слів квартирантів кімнату їм здала ОСОБА_2 з 01.01.2008 р., але квартиранти акт не підписували. Згідно акту від 18.12.2008 р. зазначено, що ОСОБА_11 проживає в спірній кімнати з жовтня, але не зазначено з якого року. Пояснення написані ОСОБА_11 17.12.2008 р., а акт складено та підписаний членами комісії без участі ОСОБА_11 18.12.2008 р. Згідно переліку осіб, які зареєстровані у гуртожитку по АДРЕСА_4, які не проживають в ньому станом на 01.04.2008 року в спірній кімнаті зазначені квартиранти ОСОБА_13 2 особи без договору. Суперечності при складанні актів в судовому засіданні усунуті не були суд вважає, що акти не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони належним чином неоформлені і встановлені ним факти суперечливі і викликають сумнів у їх правдивості.

Доказів на підтвердження того, що відповідач з жовтня 2005 року проживала за адресою АДРЕСА_1, і без поважних причин не користувались житлом, позивач суду не надав.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 213 - 215, ЦПК України, ст.ст. 71, 72, 76 ЖК України,,

р і ш и в :

В задоволенні позову Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 2 до ОСОБА_2, СГІРФО Комсомольського МВ ГУМВС України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя підпис І.М. Таранкова

З оригіналом вірно:

Суддя І.М. Таранкова