Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Ісаєвої Н.В., Комлевої О.С.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна ОСОБА_5», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сейпавтотранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просила суд стягнути з відповідачів на її користь 18948 грн. 66 коп. матеріальної шкоди та 49377 грн. 95 коп. моральної шкоди.

Зазначила, що 10.06.2014 року в м. Одесі по вул. Дніпропетровська дорога сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Винуватцем ДТП згідно до вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 03.10.2014 року є відповідач ОСОБА_4

Цивільна правова відповідальність власника вказаного автомобіля застрахована у відповідача ОСОБА_7 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_5», власником автомобіля є відповідач ТОВ «Сейпавтотранс».

Згідно фіскальних чеків з аптек, довідок лікаря та довідок аптек, позивачка витратила на своє лікування 4196 грн. 72 коп. Також їй рекомендоване санаторно-курортне лікування, яке вона оцінює у 14448,00 грн. згідно рахунку санаторію. Крім того позивачці завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 50000 грн.

Страхова компанія частково відшкодувала потерпілій матеріальну та моральну шкоду, однак позивачка просила суд стягнути з відповідачів на її користь решту, а саме 18948 грн. 66 коп. матеріальної шкоди та 49377 грн. 95 коп. моральної шкоди.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_6

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення, ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, що завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми нього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Аналогічні вимоги до застосування норм матеріального права викладені і у ст. 999 ЦК України - до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 24 Закону у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, повязані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоровя.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоровя, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 10.06.2014 року в м. Одесі по вул. Дніпропетровська дорога сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Винуватцем ДТП згідно до вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 03.10.2014 року є відповідач ОСОБА_4

Вироком суду у відповідності з ст. 1206 ЦК України стягнуто з ОСОБА_8 на користь комунальної установи «Одеська обласна клінічна лікарня» 5064,00 грн., витрачених на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_3

Цивільна правова відповідальність власника вказаного автомобіля застрахована у відповідача ОСОБА_7 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_5», власником автомобіля є відповідач ТОВ «Сейпавтотранс».

Згідно фіскальних чеків з аптек, довідок лікаря та довідок аптек, позивачка витратила на своє лікування 4196 грн. 72 коп. Також їй рекомендоване санаторно-курортне лікування, яке вона оцінює у 14448,00 грн. згідно рахунку санаторію.

Інших належних та допустимих доказів підтверджуючих понесені позивачем витрати на медичне лікування матеріали справи не містять та позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Таким чином, відшкодуванню підлягають лише реальні збитки, тому відповідачі не повинні відшкодовувати витрати на санаторне лікування, оскільки позивачка його не пройшла, та не відомо чи буде вона його проходити, що не позбавляє її права в подальшому після проходження санаторного лікування вимагати відшкодування його вартості.

При цьому, судова колегія зазначає, що стягнення додаткових витрат потерпілого може бутим проведено й на майбутній час лише у межах строків, зазначених у висновку МСЕК або судово-медичної експертизи. Проте зазначених висновків МСЕК або судово-медичної експертизи матеріали справи не містять та позивачем не надано. (п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 (з послідуючими змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Крім того, всупереч твердженню апеляційної скарги, суд першої інстанції на підставі ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та розясненням викладених у п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» дійшов до обґрунтованого висновку, про спричинення позивачеві моральної шкоди у визначеному судом розмірі. Одночасно, судом також було враховано, що згідно страхових актів та рахунку ОСОБА_7 «УСК «Княжа Вієнна ОСОБА_5» відшкодувала позивачці 2440 грн. 96 коп. витрат на лікування та 122 грн. 05 коп. моральної шкоди, а згідно розписки батька позивачки, ТОВ «Сейпавтотранс» добровільно відшкодувало позивачці 10000,00 грн. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої вказаною дорожньо-транспортною пригодою.

Вказані факти стороною позивачки були визнані в судовому засіданні.

Враховуючи, що позивачці відповідачами добровільно вже відшкодовано матеріальну і моральну шкоду, яку вона реально понесла від вказаної дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_9

ОСОБА_2