22-ц/775/861/2015(м)
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Категорія 53 Суддя доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

Іменем України

12 серпня 2015 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі :

Головуючого - Ткаченко Т.Б.

Суддів - Биліни Т.І., Лісового О.О.

При секретарі - Меркуловій Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі справу за позовом Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» Акціонерного товариства «ЛПП» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками при виконанні трудових обовязків за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» Акціонерного товариства «ЛПП» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2015 року,

Встановила:

В грудні 2014 року Дочірнє підприємство «ЛПП Україна» Акціонерного товариства «ЛПП» (далі ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» або підприємство) звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_21, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, в якому просило стягнути з відповідачів на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 77034 грн. та у відшкодування судового збору 892 грн.20 коп.

В обґрунтування позову посилалось на те, що позивач з 2013 року здійснює торгівельну діяльність молодіжним одягом та супутніми товарами у магазині торгової марки «Resеrved» (надалі магазин), розміщеному в ТРЦ «ПОРТ СІТІ». 04 серпня 2014 року в магазині робочою інвентаризаційною комісією проведено інвентаризацію, за результатами якої встановлена нестача матеріальних цінностей у кількості 776 одиниць на загальну суму 77 034 грн. Виявлена нестача виникла в період з 01 квітня 2014 року по 04 серпня 2014 року, оскільки попередня інвентаризація фактичних залишків товарно-матеріальний цінностей проводилася 01 квітня 2014 року, і встановила наявність матеріальних цінностей у повному обсязі.

Протягом вказаного періоду у магазині, з різним терміном роботи, працювали відповідачі.

Правовідносини позивача та відповідачів регулювалися чинним законодавством України, Колективним Договором між Роботодавцем і Трудовим колективом ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» на 2013-2016 роки, Правилами внутрішнього трудового розпорядку ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП», посадовими інструкціями керуючого магазину, старшого продавця і продавця непродовольчих товарів, мерчендайзера та касира торговельного залу магазину.

Позивач забезпечив наявність усіх нормальних умов для зберігання матеріальних цінностей у магазині: вхід у магазин закривається на металеві розсувні ворота (роло-касета) з

двома замками; пожарний вихід з магазину, який виходить на не функціональну зону ТРЦ, обладнаний замками. Режим роботи магазину співпадав з режимом роботи ТРЦ «Порт Сіті» з 10.00 год. до 22.00 год., щоденно; магазин складається з торгівельного залу та підсобного приміщення, двері до останнього оснащені внутрішнім замком з трьома ключами; також, у приміщенні магазину (на виході у торгову галерею) встановлена протикражна система, що включає протикражні сповіщуючі ворота та радіочастотні датчики та етикетки для кожної одиниці товару.

Відповідачі свідомо не виконали свої прямі обовязки щодо забезпечення збереження майна (товарів) та інших матеріальних цінностей переданих ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» колективу магазину, чим заподіяли позивачу матеріальну шкоду на зазначену суму. Після завершення інвентаризації, працюючим ОСОБА_13П, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_22, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_5, було запропоновано ознайомитися з Актом інвентаризації та надати письмові пояснення причин та умов виникнення виявленої недостачі. ОСОБА_13 у пояснювальній записці від 19.08.2014 року зазначила, що на її субєктивну думку недостача виникла у звязку з напруженою та нестабільною ситуацією, яка склалася в м.Маріуполі. Усі інші вищевказані працівники магазину відмовились надати письмові пояснення щодо причин та умов виникнення виявленої недостачі.

На підставі виявленої недостачі та відсутності з невідомих причин оригіналу Акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей 21 серпня 2014 року, позивач звернувся з заявою до Жовтневого РВ ММУ ГУМВС України в Донецькій області, за результатом звернення отримав відповідь, що між позивачем та відповідачами виникли цивільно-правові відносини, спори за якими вирішуються в суді.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2015 року у задоволенні позову ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 про відшкодування шкоди, заподіяної працівниками при виконанні трудових обовязків, відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду і посилаючись в апеляційній скарзі на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Зокрема, вказує на невідповідність висновку суду про те, що відповідачі не визнають факту виявлення недостачі цінностей. Оцінюючи докази у справі, суд в рішенні не спирався на надані до матеріалів справи докази та безпідставно не прийняв до уваги, наданий позивачем на підтвердження факту недостачі цінностей в магазині дублікат Акту б/н контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 04 серпня 2014 року, який був зроблений у звязку зі зникненням з сейфу магазину Акту б/н контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 04 серпня 2014 року, та підписаний всіма членами інвентаризаційної комісії, в складі якої були працівники магазину. Визнавши, що між сторонами укладено договір про колективну матеріальну відповідальність, зміст якого відповідає нормам чинного законодавства, суд не навів в рішенні з яких підстав не можуть бути прийняти до уваги надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог. Судом не прийнято до уваги ті обставини, що роботодавцем були створені нормальні умови для зберігання матеріальних цінностей в магазині, і вина відповідачів у виникненні недостачі матеріальних цінностей у магазині, на яких покладено обовязок щодо забезпечення збереження майна (товарів) та інших цінностей, полягає у свідомому невиконанні покладених на них обовязків.

Зазначає також про те, що пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що її ніхто не знайомив з результатами інвентаризації, за якою виявили нестачу, не відповідає дійсності та спростовується Актом про відмову підпису копії інвентаризаційних документів.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача та відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11,ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи. Від позивача та відповідача ОСОБА_2 надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_23, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_21 (до шлюбу ОСОБА_9В.), ОСОБА_17, які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов висновку, що законні підстави для задоволення позову у справі відсутні через недоведеність обставин, на які послався позивач, як на підставу своїх вимог. У передбачений законом спосіб нестача цінностей, якщо вона мала місце, позивачем не зафіксована, відповідних доказів суду не надано.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

За положеннями ч.2 ст.130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Згідно п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач здійснює торговельну діяльність молодіжним одягом та супутніми товарами у магазині торгової марки «Resеrved» (далі магазин), розміщеному у ТРЦ «ПОРТ СІТІ», що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вул.Володарське шосе,2.

Відповідачі з 01 квітня 2014 року по 04 серпня 2014 року перебували в трудових відносинах з позивачем протягом різного періоду часу кожний ( т.1 а.с. 72-125).

Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету ОСОБА_24 Міністрів СРСР по праці і соціальним питанням, Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_24 ОСОБА_25 від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі Перелік), який діє на території України у відповідності з Постановою Верховної ОСОБА_25 України від 12.09.1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР», з робітниками, які виконують роботи по продажу (відпуску) товарів (продукції), їх підготовки до продажу незалежно від форм торгівлі і профілю підприємства (організації) передбачено укладання договору про повну матеріальну відповідальність.

01 квітня 2014 року між позивачем та членами колективу працівниками магазину, в особі керуючого магазином ОСОБА_13, був укладений договір № 45/1 про колективну матеріальну відповідальність, який підписаний усіма відповідачами (далі Договір № 45/1) (т.1 а.с.139).

За цим договором колектив бере на себе колективну матеріальну відповідальність за зберігання майна та інших цінностей, переданих йому для реалізація, а адміністрація зобовязується створити колективу умови, необхідні для належного виконання прийнятих зобовязань (п.1.1.).

Розділом 3 договору встановлено, що приймання цінностей, ведення обліку та подання звітності про рух цінностей здійснюється у встановленому порядку керівником колективу; планові інвентаризації цінностей, переданих колективу, проводяться в терміни, встановлені правилами внутрішнього трудового розпорядку; позапланові при зміні керівника колективу, при вибутті з колективу більше 50% його членів, а також на вимогу одного чи кількох членів колективу; звіти про рух та залишок цінностей підписується керівником колективу і за чергою один з членів колективу.

За п.4.1., п.4.2. договору притягнення колективу до матеріальної відповідальності здійснюється адміністрацією підприємства після проведення перевірки причин появи збитків; підставою притягнення колективу до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна, серед іншого, нестачею, розкраданням, що підтверджується інвентаризаційною відомістю.

Збитки, що підлягають відшкодуванню, розподіляються між членами даного Колективу пропорційно до місячних посадових окладів і фактично відпрацьованого часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення збитків (п.4.5.)

Укладення між сторонами у справі договору про колективну матеріальну відповідальність, його зміст відповідають вимогам ст.135-2 КЗпП України, п.1, п.5 Переліку робіт, при виконанні яких може запроваджуватись колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, Типовому договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, затвердженого Наказом міністерства праці України № 43 від 12 травня 1996 року.

Розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами (ч.1 ст.135-2 КЗпП України).

Згідно ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Отже, при покладанні на відповідачів матеріальної відповідальності підприємство повинно довести наявність прямої дійсної шкоди, в межах і в порядку, передбаченому законодавством.

01 серпня 2014 року генеральним директором підприємства прийнятий наказ про проведення інвентаризації фактичних залишків товарно-материальних цінностей в магазині за місцем роботи відповідачів 04 серпня 2014 року, головою робочої інвентаризаційної комісії призначено ОСОБА_26, її членами ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_7В.(т.1 а.с.165).

За інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей, який наданий до матеріалів справи, на відповідальному зберіганні керуючої магазином ОСОБА_27 знаходилось 2202 найменування товару в кількості 18341 на суму 2 556589 грн. (т.1 а.с.25-39).

Зазначені в цьому інвентаризаційному описі цінності чітко ідентифіковані за найменуванням, кількістю та ціною. Інвентаризаційний опис підписано членами інвентаризаційної комісії і матеріально- відповідальною особою ОСОБА_13, яка 04 серпня 2014 року, прийняла їх на відповідальне зберігання.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як розяснено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина четверта статті 60 ЦПК).

За дублікатом акту б/н контрольної перевірки інвентаризації цінностей на 04 серпня 2014 року, який підписаний інвентаризаційною комісією, визначеною в наказі, контрольною перевіркою встановлено: В розділі І - згідно з інвентаризаційним описом значиться в наявності 19117 найменувань цінностей на два мільйони шістсот тридцять три тисячі шістсот двадцять три гривні 00 копійок; В розділі ІІ Результати перевірки - значиться в інвентаризаційному описі (інвентаризація проводилась 04 серпня 2014 року) 19117 найменувань цінностей на 2 633623 грн. Цей дублікат, як зазначив позивач складений у звязку з втратою оригіналу (т.1 а.с.11 24).

Отже, на підтвердження заподіяння відповідачами шкоди через нестачу товарно-матеріальних цінностей, позивач надав інвентаризаційний опис та дублікат акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей на 04 серпня 2014 року, за яким встановлена різниця між зазначеними в інвентаризаційному описі на 04 серпня 2014 року цінностями та фактично виявленими цінностями контрольною перевіркою інвентаризації цінностей від 04 серпня 2014 року, дані в якому щодо відомостей інвентаризаційного опису, не відповідають відомостям складеного інвентаризаційного опису та містять протилежні висновки. І до матеріалів справи не наданий інший інвентаризаційний опис, в якому відображено наявність товару 19 117 найменувань на суму 2 633 623 грн.

Як пояснила в апеляційному суді відповідач ОСОБА_21, вона була включена до складу робочої інвентаризаційної комісії, оскільки в день її проведення, 04 серпня 2014 року, працювала. Відповідно до первісних висновків, нестача складала приблизно 150000 грн., а після звернення уваги на включення до опису товару, який колектив магазину не приймав, до нестачі віднесли товар на суму 77034 грн., пояснив що відбувся збій в програмі. Обставини щодо визначення різних сум нестачі підтвердили також представник відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_23 і відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_17 Пояснили також, що Акт інвентаризації їм не надавали для ознайомлення, в подальшому надали лише копії інвентаризаційних документів.

Порядок проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей було врегульовано Інструкцією по інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994 року № 69, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 серпня 1994 року за № 202/412, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Інструкція).

Типова форма інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей (форма № М-21) затверджена Наказом Міністерства статистики України від 21 червня 1996 року № 193 «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів».

Відповідно до зазначеного наказу інвентаризаційний опис товарно-матеріальних цінностей (форма N М-21), складається при знятті натуральних залишків в товарно-матеріальних цінностей по кожному окремому складу, дільниці, об'єкту, які знаходяться у матеріально відповідальних осіб.

В описі вказуються: найменування матеріалів, їх номенклатурні номери, тип, сорт, розмір та інші ознаки відмінності. В кінці інвентаризаційного опису підписуються усі члени комісії та матеріально відповідальні особи.

Повноваження робочої інвентаризаційної комісії, яка відповідно до наказу по підприємству № 596 від 01 серпня 2014 року «Про проведення інвентаризації» (а.с. 165) повинна була здійснити інвентаризацію в магазині, прописані п. 11.4. Інструкції, відповідно до якого робоча інвентаризаційна комісія: здійснює інвентаризацію майна, що і було зроблено цією робочою комісією. В подальшому комісія разом з бухгалтерією підприємства бере участь у визначенні результатів інвентаризації і розробляє пропозиції щодо заліку нестач і надлишків за пересортицею, а також списання нестач у межах норм природного убутку та разом з бухгалтерією підприємства оформлює протокол із зазначенням у ньому стану складського господарства, результатів інвентаризації і висновків щодо них, тощо. Як зазначено в цьому ж пункті Інструкції комісія несе відповідальність за своєчасність і додержання порядку проведення інвентаризацій відповідно до наказу керівника підприємства, за повноту і точність внесення до інвентаризаційних описів даних про фактичні залишки майна, матеріальних цінностей, грошових коштів і документів, цінних паперів та заборгованості в розрахунках.

Відповідно до п.11.6. контрольні перевірки інвентаризації повинні проводитись постійно діючою інвентаризаційною комісією з участю членів робочих інвентаризаційних комісій і матеріально відповідальних осіб після закінчення інвентаризації, але обов'язково до відкриття складу (комори, секції тощо), де проводилась інвентаризація.

При виявленні значних розходжень між даними інвентаризаційного опису і даними контрольної перевірки призначається новий склад робочої інвентаризаційної комісії для проведення повторної суцільної інвентаризації цінностей.

Результати контрольних перевірок інвентаризацій оформляються актом (додаток N 1). Реєстрацію проведених контрольних перевірок здійснює бухгалтерія у спеціальній книзі (додаток N 2).

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо складання робочою інвентаризаційною комісією протоколу із зазначенням в ньому результатів інвентаризації і висновків щодо них, який складається нею після визначення разом з бухгалтерією підприємства результатів інвентаризації.

Більш того, з наданого позивачем дублікату акту, без зазначення фактичного часу його складання та нормативного документу, відповідно до якого він складний, вбачається, що робоча інвентаризаційна комісія, не маючи на то повноважень та у порушення п.11.6 Інструкції, здійснила контрольну перевірку встановив нестачу нею ж внесених в інвентаризаційний опис товарів, та без участі бухгалтерії вивела результати інвентаризації.

Даних про те, що вказана контрольна перевірка інвентаризації цінностей з зазначеними в дублікаті акту даними щодо нестачі зареєстрована бухгалтерією в спеціальній книзі проведених контрольних перевірок, матеріали справи не містять.

Для визначення нестачі товарно-матеріальних цінностей не була проведена і суцільна перевірка, як це передбачено вказаним пунктом Інструкції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем, у передбачений нормативними актами спосіб, інвентаризація цінностей на 04 серпня 2014 року проведена не була, надані до матеріалів справи інвентаризаційний опис та дублікат акту контрольної перевірки інвентаризації цінностей, який не може вважатися належним доказом, містять суперечливі відомості, а тому дійти висновку, що нестача, якщо вона і мала місце, складає саме зазначену інвентаризаційною комісією суму.

Не надана до матеріалів справи і інвентаризаційна відомість, яка відповідно до п.4.2. Договору № 45/1 є підтвердженням нестачі та заподіяння позивачу матеріальної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом безпідставно не прийнято до уваги дублікат акту б/н контрольної перевірки інвентаризації цінностей на 04 серпня 2014 року та не наведено в рішенні, з яких підстав не можуть бути прийняти до уваги надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог. Наданим позивачем на підтвердження позову доказам судом першої інстанції дана належна оцінка та обґрунтовано їх відхилено.

Не можна погодитись і з доводами апелянта щодо невідповідності висновку суду про те, що відповідачі не визнають факту виявлення нестачі цінностей виходячи з наступного.

В суді першої інстанції відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 позовні вимоги ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» про відшкодування шкоди не визнали, відповідач ОСОБА_13 надала заяву, в якій зазначила, що вона позов не визнає. Інші відповідачі до суду не зявилися.

Відповідно до акту про відмову надання письмових пояснень від 19 серпня 2014 року (т.2 а.с. 24) ОСОБА_28, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_22, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовилися надати письмові пояснення про причини та умови виявленої, в результаті проведення інвентаризації фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей, нестачі.

З наданого до апеляційної скарги акту про відмову підпису копії інвентаризаційних документів від 19 серпня 2014 року ( т.2 а.с.74) вбачається, що ОСОБА_28, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_22, ОСОБА_14, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовились підписуватись про ознайомлення з актом інвентаризації фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей магазину.

Отже, дійти висновку того, що відповідачі визнавали факт нестачі на суму 77034 грн., у тому числі і відповідач ОСОБА_13, яка надала пояснення відносно визначеної в результаті інвентаризації нестачі та відображеної в дублікаті акту, а тому є підстави для покладання на них матеріальної відповідальності у зазначеному розмірі, неможливо, враховуючи і ті обставини, що інвентаризація цінностей на 04 серпня 2014 року, наслідком якої і являється визначена позивачем нестача, здійснена у порушення нормативно-правових актів щодо її проведення та встановлення суми нестачі матеріальних цінностей.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем не надано.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» Акціонерного товариства «ЛПП» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді Т.І.Биліна

ОСОБА_29