АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4252/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2469/15Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С.Д. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Лобова О.А.,

суддів: Акопян В.І., Дряниці Ю.В.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Трембач Нелі Володимирівни і ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 29 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, приватного нотаріуса Трембач Нелі Володимирівни, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, скасування державної реєстрації прав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із вказаним позовом, просили ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09 вересня 2014 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 і посвідчений приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Тембач Н.В.; скасувати рішення приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Тембач Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_6, яка зазначена продавцем у оспорюваному договорі купівлі-продажу, не мала жодних прав на спірну квартиру. Законними власниками спірної квартири були і залишаються позивачі.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 29 травня 2015 року позов задоволений: визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 09 вересня 2014 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_3 і посвідчений приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Тембач Н.В.; скасоване рішення приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Тембач Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1, індексний номер 15675767 від 09 вересня 2014 року.

В апеляційній скарзі приватний нотаріус Тембач Н.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд всупереч роз'ясненням суду касаційної інстанції (п.26 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року) залучив до участі у справі відповідача Трембач Н.В., не встановив у рішенні, які ж саме незаконні дії нотаріуса потягнули недійсність оспорюваного правочину. Суд обґрунтував своє рішення припущенням про підробку правовстановлюючих документів, не дочекавшись рішення у кримінальній справі. Окрім того, позивачами обраний неналежний спосіб захисту порушеного права - вони мали пред'явити позов про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновки суду є передчасними, оскільки відсутнє рішення суду по кримінальній справі щодо шахрайських дій по відчуженню спірної квартири. Окрім того, суд безпідставно всупереч вимогам ст.169 ЦПК України розглянув справу без участі відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи - судова повістка-виклик вручена їй 01 серпня 2015 року, проте у судове засідання не з'явилася, будь-яких клопотань чи заяв суду не надіслала. 30 липня 2015 року її представник ОСОБА_8 подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на свою зайнятість у іншій справі, яка розглядається у Хорольському районному суді Полтавської області.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників розгляду справи, вирішила клопотання ОСОБА_8 відхилити, справу розглянути без його участі та у відсутність його довірителя, оскільки труднощі (проблеми) в організації роботи представника сторони у справі не є поважною причиною неявки до суду і не можуть бути підставою для порушення принципу розумного строку тривалості розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг і позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дійшла висновку, що апеляційні скарг слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 2001 року (реєстровий номер 115-15980), виданого Відділом приватизації житла Полтавської дистанції цивільних споруд, співвласниками квартири АДРЕСА_1 були ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Після смерті батьків (ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_4, ОСОБА_5, які були зареєстровані і проживали у спірній квартирі, у встановленому порядку прийняли спадщину і стали співвласниками цієї квартири.

Згідно запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 23 вересня 2014 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 Підстава набуття права власності - договір купівлі-продажу від 09 вересня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Трембач Н.В. Згідно вказаного договору 09 вересня 2014 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1, яка належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 грудня 1993 року Відділом приватизації житла управління житлово-комунального господарства.

Відповідно до повідомлення ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №10094 від 24 листопада 2014 року за станом на 31 грудня 2012 року зареєстрованими власником квартири АДРЕСА_1 були ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Згідно повідомлення Управління майном комунальної власності виконавчого комітету Полтавської міської ради № 01-05/01_15/2350 від 13 січня 2015 року розпорядження №417 від 23 грудня 1993 року про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_6 не приймалося.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції дав їм правильну юридичну оцінку та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При цьому суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що ОСОБА_6 не мала жодних законних прав на відчуження квартири, яка належить позивачам.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг та матеріали справи у межах наведених у них доводів, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.212 ЦПК України і дав належну оцінку наявним у справі доказам.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами (ст.58, ст.59 ЦПК України) ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених вимог.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинам першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільств.

За положенням частини першої ст.659 ЦК України право продажу товару належить власникові цього товару.

Наявними у справі достатніми, належними і допустимими доказами підтверджено, що ОСОБА_6 за станом на 09 вересня 2014 року не була власником спірної квартири, не мала права вчиняти дії з її відчуження, отже оспорюваний договір купівлі-продажу є таким, що суперечить закону ( ч.1 ст.659 ЦК України), і з цих підстав має бути визнаний недійсним.

Твердження апеляційної скарги про передчасність висновку щодо недійсності оспорюваного правочину у зв'язку з кримінальним провадженням по факту шахрайський дій щодо відчуження спірної квартири не заслуговує уваги, оскільки суду надано достатньо доказів, які беззаперечно підтверджують факт неправомірності відчуження спірної квартири, зокрема показання самої ОСОБА_6, повідомлення ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №10094 від 24 листопада 2014 року, повідомлення Управління майном комунальної власності виконавчого комітету Полтавської міської ради № 01-05/01_15/2350 від 13 січня 2015 року. Отже, суд першої інстанції правомірно з урахуванням стану та перебігу кримінального провадження і приписів п.4 ст.201 ЦПК України, роз'яснень п.33 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12 червня 2009 року розглянув спір по суті, не чекаючи вироку у кримінальній справі.

З урахуванням наведеного безпідставним є твердження апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущені.

За змістом роз'яснень абз.5 п.5, абз.3 п.7 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року пред'явлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину є правом сторони по справі або ж правом суду.

У постанові ВСУ № 6-107цс12 від 07 листопада 2012 року сформульована наступна правова позиція: «Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту.»

Таким чином, витребування майна є належним способом захисту у спорах про відчуження майна особою, яка не мала на це право у разі, якщо власником ставиться питання про повернення майна у його володіння.

У справі, що розглядається, вимога про повернення спірної квартири у володіння власника позивачами не ставилася, суд першої інстанції за своєю ініціативою питання про застосування наслідків недійсності правочину не вирішив. За таких обставин слід визнати, що обраний позивачами спосіб захисту порушеного права відповідає приписам ст.16 ЦК України та суті і характеру спірних правовідносин.

За загальним правилом відповідач - це особа, яка за заявою позивача залучається судом до участі у справі для визначення підстав покладення на неї обов'язку щодо поновлення суб'єктивного права позивача, яке зазнало посягання. Вирішальною ознакою відповідача як суб'єкта цивільного процесу є пред'явлення до нього позивачем певної матеріально-правової вимоги.

Відповідно до ст.46-1 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Таким чином, за результатами посвідчення правочину з відчуження об'єкту нерухомого майна нотаріус ухвалює рішення про державну реєстрацію права на це майно.

Як слідує з матеріалів справи, позивачами заявлена вимога про скасування рішення приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Тембач Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1. За таких обставин слід виходити з того, що позивачами заявлена вимога матеріально-правового характеру до приватного нотаріуса як автора рішення про державну реєстрацію прав ОСОБА_3 на спірну квартиру.

У матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_3 про судове засідання, яке відбулося 29 травня 2015 року, проте зазначене порушення вимог ст.169 ЦПК України, на переконання колегії суддів, не призвело до ухвалення неправильного по суті рішення у справі, у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України вказане порушення не може бути підставою для скасування чи зміни ухваленого судом першої інстанції рішення.

Апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308 ч.1, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів ,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Трембач Нелі Володимирівни і ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: В.І. Акопян

Ю.В. Дряниця

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов