Провадження № 22-ц/780/3601/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 29.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого Мережко М.В.

Суддів - Данілова О.М., Волохова Л.А.

При секретарі Петленко І.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю « Петрівський квартал» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю « Петрівський квартал» про стягнення суму авансу .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів ,-

В с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що 30 травня 2014 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_3 бронювання квартири, згідно якого передала представнику відповідача в якості авансу грошову суму у розмірі 4 850 грн. (чотири тисячі вісімсот п'ятдесят гривень 00 копійок )

Сторони домовилися, що за умови підписання договору купівлі-продажу майнових прав, вищезазначена сума буде зарахована в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво - АДРЕСА_1. На момент укладення Договору бронювання будинок перебував на стадії будівництва.

У Договорі бронювання була зазначена вартість квартири у доларах США та строк, в який має бути укладений основний договір.

Після цього відповідач надав позивачу два договори для ознайомлення (до Моменту передання авансу договори для ознайомлення не надавалися). Перший договір купівлі-продажу деривативу, за яким позивач мала сплатити 70% від загальної вартості майбутньої квартири. Та другий, договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, за яким позивач мала сплатити залишок коштів в розмірі 30%.

Як зазначає позивач , ознайомившись з договорами їй стало зрозуміло, що умови договорів не відповідають домовленостям з Відповідачем а також нормам діючого законодавства, тому вона внесла поправки в пункти договорів, але Відповідач навідріз відмовився вносити будь-які виправлення, обгрунтувавши це тим, що договори є типовими і не можуть бути змінені.

Позивач стверджує, що викладене свідчить про те, що відповідачем не вчинено всіх необхідних дій, які свідчили про його намір та готовність укласти основний договір у встановлений строк. Отже укладення основного договору унеможливлювалося у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх обіцянок відносно умов продажу квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно ч.2 ст.570 ЦК України, «завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом».

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може бути лише у випадку наявності зобов'язання, яке мало б випливати з договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру.

ОСОБА_3 купівлі-продажу майнових прав на квартиру між Позивачем та Відповідачем укладено не було, ніякого зобов'язання у позивача з виплати Відповідачу вартості квартири не виникло. Відповідач не є кредитором, а позивач не є боржником.

Відповідач без достатніх правових підстав володіє грошовими коштами, що належать позивачу, тому ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, в сумі 4 850 грн.(чотири тисячі вісімсот п'ятдесят гривень 00 копійок), судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок).

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від

18 лютого 2015 р. позов задоволено.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2015 року заява відповідача про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права , та ухвалити нове рішення , яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та

обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом процесуальних норм ( ст.ст.3 ,15 ЦПК України ) об»єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту . Аналогічні роз»яснення містить п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі» , оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК) , то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це

Як видно із матеріалів справи , що 30 травня 2014 між позивачем та відповідачем, за участю представника відповідача, укладено ОСОБА_3 бронювання квартири, згідно якого позивач передала представнику відповідача грошову суму у розмірі 4 850 грн. (чотири тисячі вісімсот п'ятдесят гривень 00 копійок ), вищезазначена сума буде зарахована в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, що знаходиться за адресою: Києво - АДРЕСА_1.( а.с.5)

У договорі бронювання була зазначена вартість квартири у доларах США,площа , строк дії договору,сума на попередній договір та проценти першого внеску. Якщо дата укладання договору переноситься на інший термін, то вартість об'єкту збільшується згідно з прайсом. ОСОБА_3 бронювання може бути продовжений за згодою сторін. У разі якщо покупець відмовився від укладання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, продавець залишає внесену грошову суму по договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема завдатком.

Згідно з ст. 570 України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами.

За змістом ч.2 ст. 570 ЦК України, у тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони давались. Правила про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь із сторін.

Тобто у разі, якщо ні попередній договір купівлі-продажу квартири, ні договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами не укладався, передані кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачу у цьому ж сплаченому розмірі.

Правила ст. 570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 р. у справі № 6-82цс13).

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12).

Як видно із тексту попереднього договору( договору бронювання ) , сума внесена ОСОБА_2 є авансом, і крім того , як видно із матеріалів справи основний договір купівлі-продажу так і не був укладений між сторонами , тобто між сторонами виникли правовідносини щодо наміру укласти договір купівлі-продажу квартири за адресою : Київська область, Києво - АДРЕСА_1. і за таких обставин сума внесена за попереднім договором підлягає поверненню.

Доводи апеляційної скарги , що внесена позивачем сума не є авансом , а тому не підлягає поверненню, є безпідставними, не грунтуються на вимогах закону , та не спростовують висновків суду.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову , тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303 , 304 , 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів , -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю « Петрівський квартал» - відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від

18 лютого 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді