Справа № 458/450/15-ц 2/458/155/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року Турківський районний суд Львівської області в складі: головуючого судді Федитник І.Д.

при секретарі: Сербін Г.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Турка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим будинком приватного житлового фонду,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що являється власником житлового будинку в селі В.Висоцьке по вул. Загірна,23 Турківського району Львівської області відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.06.2011 року. У листопаді 2009 року на прохання відповідача дозволила йому разом із дружиною тимчасово проживати у її житловому будинку. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 19.06.2012 року відповідача та його дружину було виселено з її житлового будинку. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 19.03.2013 року було змінено рішення Турківського районного суду Львівської області та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, тобто у її позовних вимогах до відповідача про виселення відмовлено, а решту рішення суду залишено без змін. 02.10.2013 року відповідач добровільно виселився з її житлового будинку і з того часу вже 17 місяців спільно з нею не проживає, що підтверджується актами комісією ОСОБА_3 сільської ради Турківського району Львівської області про проведення обстеження житлового будинку та довідкою виданою ОСОБА_3 сільською радою Турківського району Львівської області за №1000 від 22.05.2014 року та показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а тому відповідно до ст.ст.71,72,150,163 ЖК України вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, яке належить їй на праві власності.

Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком приватного житлового фонду, що знаходиться за адресою: с.В.Висоцьке по вул.Загірна,23 Турківського району Львівської області.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилаючись на ті ж обставини, що і в позовній заяві і дала доручення дати пояснення її представнику.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 згідно довіреності позовні вимоги підтримав, посилаючись на ті ж обставини, що і в позовній заяві і дав пояснення доповнивши, що позивачка являється власником житлового будинку, а не відповідач.

У судовому засіданні відповідач позов не визнав та дав пояснення про те, що позивачка не допускає його проживати в житловому будинку, хоч згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 року йому належить половина майна в тому числі і даного житлового будинку. Проживає у стодолі біля житлового будинку, де утримує корову.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки ОСОБА_6, відповідача, покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7Ю, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивачка та відповідач зареєстровані на проживання в житловому будинку в с. В.Висоцьке по вул. Загірна, буд.23 Турківського району Львівської області, що підтверджується довідкою, виданою Верхньовисоцькою сільською радою Турківського району від 20.03.2015 року. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 30.05.2014 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області про скасування рішення виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району №17 від 16.03.2011 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно - відмовлено за недоведеністю позовних вимог. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 року рішення Турківського районного суду Львівської області від 30.05.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, а саме: рішення комітету ОСОБА_3 сільської ради Турківського району Львівської області за №17 від 16.03.2011 року скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку №23 по вул.Загірна у с. В.Висоцьке Турківського району Львівської області, загальною площею 103,9 кв.м. та визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.06.2011 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Верхньовисоцької сільської ради Турківського району Львівської області за №17 від 16.03. 2011 року на ім'я ОСОБА_1 в частині права власності ОСОБА_1 на ? частини житлового будинку за №23 по вул. Загірна у с.В.Висоцьке Турківського району Львівської області, загальною площею 103,9 кв.м., а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 року позивачці та відповідачу належить кожному по ? частини у майні, в тому числі і житловий будинок №23 по вул.Загірна у с. В.Висоцьке Турківського району Львівської області, загальною площею 103,9 кв.м., що є підставою набуття права власності.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а тому відповідача не можна позбавити чи обмежити у здійсненні його прав.

Вищенаведене підтверджується поясненнями відповідача, частково свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.06.2011 року, довідкою, виданою Верхньовисоцькою сільською радою Турківського району від 20.03.2015 року, рішенням Турківського районного суду Львівської області від 30.05.2014 року, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 року(Справа №458/422/14, провадження №22-ц/783/136/15).

Посилання позивача та представника позивача на те, що позивачка являється власником всього житлового будинку і відповідач з жовтня 2013 року добровільно виселився і не проживає, що є підставою визнання таким, що втратив право користування жилим будинком приватного житлового фонду, посилаючись на акти, складені комісією ОСОБА_3 сільської ради Турківського району суд до уваги не приймає, оскільки дані докази суперечать рішенню Апеляційного суду Львівської області від 20.04.2015 року (Справа №458/422/14, провадження №22-ц/783/136/15).

Суд приймає до уваги покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про те, що позивачка постійно з відповідачем сваряться, оскільки вони проживають близько, а покази відносно добровільного виселення відповідача суд не приймає до уваги.

Враховуючи те, що відповідач має ? частини у майні, в тому числі і житлового будинку, а тому відповідно до ч.1,ч.2 ст. 317, ч.1 ст. 321, ч.1 ст. 356 ЦК України має право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При таких обставинах у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим будинком приватного житлового фонду слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10,57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ч.1,ч.2 ст. 317, ч.1 ст. 321, ч.1 ст. 356 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим будинком приватного житлового фонду - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня проголошення, а вразі складення рішення в повному обсязі з дня складення в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07.08.2015 року.

Головуючий :