ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 серпня 2015 р. Справа № 174/149/15-ц

п/с 2/174/116/2015

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області,

в складі: головуючого судді Шаповала Г.І.

при секретарі Пелипас Н.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вільногірську, Дніпропетровської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє від себе та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5, 20.01.2004 р. н., до ОСОБА_3 про встановлення права користування чужим нерухомим майном (сервітуту) без визначення строку його встановлення та усунення перешкод в здійсненні цього права, третя особа у справі: Виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, як орган опіки та піклування, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним на запропонованих умовах,

У С Т А Н О В И В:

Згідно первісного позову, що надійшов до суду 16.02.2015 р., та змінам до нього від 15.05.2015 р. (а.с.54-56), та від 29.07.2015 р. (а.с.80-83), позивачка, ОСОБА_1, зазначила, що відповідач надав копії технічного паспорту на будинок, який є предметом спору, в зв'язку з чим, вона вважає, що її позовні вимоги та їх обґрунтування, з урахуванням санітарних норм житлової площі на кожного жильця, які діють в Дніпропетровській області, та які складають 9 кв. метрів житла на кожного, а також враховуючи інтереси та потреби неповнолітньої дитини, яка також проживає у спірному будинку, з урахуванням тарифів на оплату комунальних послуг, що діють в м. Вільногірську станом на день подання цієї заяви, слід викласти в наступній редакції.

Відповідачу на праві особистої приватної власності належить садиба, розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Вільногірськ, вул. Криничанська, 9, право на яку він отримав відповідно до вимог чинного законодавства України, що може бути підтверджено витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Садиба складається з будинку, в якому розташовані три житлові приміщення, згідно із технічним паспортом на нього: 1-3, розміром 13,8 кв. метри. 1-4, розміром 12,4 кв. метри та 1-5, розміром 9,9 кв. метри, а також кухня 1-1, розміром 10,0 кв. метри, ванна кімната 1-6, розміром 5,9 кв. метри, коридор 1-2, розміром 8,1 кв. метри; літньої кухні, в якій також є одне житлове приміщення; гаражу, двох сараїв, туалету, літнього душу; бетонного мощення; цегляного та секційного забору, металевих воріт з хвірткою.

В шлюбі з відповідачем в них народилась спільна дитини, донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка мешкає та зареєстрована від свого народження в садибі, що належить відповідачу, по зазначеній вище адресі.

З моменту реєстрації шлюбу з відповідачем, вона за його пропозицією, за його згодою та з його відома, вселилась та зареєструвалась в зазначеній вище садибі по вул. Криничанській, 9, в м. Вільногірську Дніпропетровської області. Їхня з відповідачем донька так само, після свого народження, була зареєстрована та постійно мешкає по цей час разом з нею в зазначеній вище садибі. При цьому, при її вселенні в житло відповідача, та після народження їхньої з відповідачем дитини, вони ніяких договорів стосовно їхнього спільного користування зазначеним вище житлом, не укладали, а відповідач жодних додаткових умов для проживання їй та донці не пред'являв.

З часу спільного проживання з відповідачем у зазначеній вище садибі, за рахунок їхніх з ним спільних коштів, зазначена вище садиба утримувалась, ремонтувалась та весь час поліпшувалась. Так, в житловому будинку, за їхні з відповідачем спільні кошти, були встановлені металопластикові вікна в кількості 6 штук; встановленні міжкімнатні двері та вхідні двері в будинок; садибу було огороджено цегляним та секційним забором; були встановлені металеві ворота із вбудованою в них металевою хвірткою; у будинку у всіх приміщеннях замінена електрична проводка; у будинку встановлено автономне газове опалення; в ванній кімнаті було зроблено ремонт приміщення - покладено кахель, встановлено натяжну стелю, обладнано душову кабіну; в коридорі будинку постелено лінолеум; встановлено супутникові антени в кількості двох штук; для обслуговування садиби облаштовано зливну яму; під будинок додатково залитий бетонний фундамент. Тобто по будинку та по всій садибі в цілому, було виконано значний обсяг робіт, на що нашою сім'єю були витрачені значні кошти, а значна частина зроблених поліпшень, виконаних за їхні з відповідачем кошти, не може бути відокремлена від будинку без завдання йому значної фізичної і технічної шкоди. Зазначені вище факти можуть бути підтверджені письмовими доказами, які будуть нею надані в судовому засіданні.

Вона та їхня з відповідачем дитина будь-якого іншого житла в м. Вільногірську та за його межами, не мають взагалі ніякого, проживати в іншому місці в них немає фізичної можливості, в зв'язку з чим, садиба, що належить відповідачу - є єдиним місцем для її проживання та місцем для проживання їхньої з відповідачем неповнолітньої дитини. Натомість відповідач має інше, капітальне житло в м. Вільногірську по вул. Лен. Комсомолу, 62-а, кв.46, де він зареєстрований і мешкає постійно, тобто окремим житлом для задоволення своїх потреб у житлі, він забезпечений в достатньому обсязі.

Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку, які мешкають разом з ним в належному йому будинку, користуються житловими приміщеннями нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цими приміщеннями. Припинення сімейних відносин із власником будинку не позбавляє членів його сім'ї права користування житлом.

Однак, не зважаючи на норми закону, перелічені вище, відповідач право користування житлом в належному йому будинку в зазначеній вище садибі, за нею та за їхньою неповнолітньою донькою заперечує і не визнає, неодноразово, тобто систематично, намагався їх з донькою виселити з будинку, і, таким чином, всіляко створює штучні перешкоди в її проживанні та проживанні доньки в будинку відповідача, що змушувало її звертатись з відповідними заявами до міліції на дії відповідача, що буде підтверджено відповідними доказами, які вона надасть в судовому засіданні.

Вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозиціями мирного врегулювання спору між ними та просила його визначити приміщення в будинку, в якому вони з їхньою донькою могли б проживати, і навіть пропонувала йому укласти відповідний договір, на умовах, які б задовольняли як її житлові потреби, так і потреби їхньої з ним спільної дитини, від підписання якого він відмовився в категоричній формі, запропонувавши натомість свій варіант договору без обгрунтування його положень, який не відповідає ані нормам чинного законодавства, ані санітарним нормам, необхідним для проживання в ньому, постійно погрожуючи виселити її з дитиною із зазначеного вище будинку силою, тобто вочевидь, що відповідач добровільно вирішити це питання шляхом укладання з нею відповідного договору на запропонованих нею умовах, не бажає і такого наміру взагалі не має, що й змушує її звертатися з цим позовом до суду.

Згідно із положеннями ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітуту) може бути встановлене щодо нерухомого майна в тому числі, для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

В інший спосіб, крім шляхом встановлення сервітуту за рішенням суду, вона та їхня з відповідачем неповнолітня дитина, реалізувати своє право користуватись за призначенням для власного проживання житлом, розташованим в спірному будинку, що належить позивачу, не можуть, що й змушує її звертатись до суду з цим позовом за захистом своїх прав та прав неповнолітньої дитини.

З урахуванням того, що відповідач не заперечує право їхньої з ним доньки на безстрокове безоплатне користування спірним житлом, та з врахуванням того, що відповідно до рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 02.02.2009 р. за № 44 «Про встановлення тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території», які складають в середньому 0,902 грн. (середній показник між самим низьким та між самим високим тарифом по місту) за 1 кв. метр площі житла на одного мешканця, вона вважає, що розмір житлової площі для оплати, яку вона має сплачувати відповідачу за користування спірним майном складає: 9,9 (кв.м. - розмір кімнати 1-5) + 12,4 (кв.м. - розмір кімнати 1 -4) = 22,3 кв. метри житлової площі, що пропонується надати їй та дитині у користування. 1/2 частина площі (з урахуванням того, що відповідач визнав право дитини на безоплатне користування житлом та будинком) буде складати 11,15 кв. метри. Також нею запропоновано надати їй та дитині в спільне користування з відповідачем допоміжні приміщення, розташовані в будинку (кухня, ванна, коридор), загальною площею 24 кв. м. (10,0 + 5,9 + 8,1 кв. метри відповідно), з яких на кожного жильця буде припадати по 8 кв. метри (24/3=8 кв. метри) площі допоміжних приміщень загального користування. Таким чином, відповідно до тарифів, що діють в м. Вільногірську, нею для оплати пропонується 19,15 кв. метри загальної площі будинку (11,15 кв. метри житлової + 8 кв. метри допоміжної), вартістю із розрахунку: 19,15 кв. метри загальна площа, щодо якої буде встановлюватись сервітут X (помножити) 0,902 грн. (середній показник плати за обслуговування житла та прибудинкових територій в м. Вільногірську без ПДВ) за 1 кв. метри площі + 1,90 грн. (тариф на послуги з вивозу твердих побутових відходів від населення відповідно до Додатку № 2 до рішення виконкому № 43 від 02.02.2009 р.) = 19 грн. 18 коп. на місяць. Також з неї слід стягнути щомісячно оплату за користування електроенергією, газом, водою та каналізацією пропорційно до кількості осіб, що будуть мешкати в будинку та пропорційно площі, якою будуть користуватись вона та їхня з відповідачем дитина (безоплатно) згідно із щомісячними показниками приладів обліку споживання електроенергії, газу, води та водовідведення, які встановленні в будинку.

Факти та обставини, зазначені в цьому позові, можуть бути підтвердженні доказами, які будуть надавати сторони, та доказами, які можуть бути витребувані судом в разі їх неподання сторонами, а також рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.12.2014 р., що набрало законної сили, та рішеннями Вільногірської міської ради за №№ 43 та 44 від 02.02.2009 р. (додаються копії).

На підставі зазначеного вище та відповідно до вимог ст. 27, 31 ЦПК України та ст. 401, 402. 403. 405 ЦК України, позивачка прохає:

1. Встановити без визначення строку за нею, ОСОБА_1, та неповнолітньою дитиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, право платного для неї та безоплатного для дитини, постійного користування нерухомим майном (сервітут), а саме: житловими приміщеннями, розташованими в будинку по вул. Криничанській, № 9, в м. Вільногірську Дніпропетровської області, 1-4, розміром 12,4 кв. метри та 1-5, розміром 9,9 кв. метри, та залишити у спільному користуванні з відповідачем нежитлові, господарські приміщення: кухню 1-1, ванну 1-6, коридор 1-2 загальною площею 24 кв. метри. Інше житлове приміщення в будинку 1-3 площею 13,8 кв. метри та усі господарські споруди, розташовані в садибі, залишити в користуванні відповідача. Туалет, розташований на території садиби, залишити в спільному використанні сторін та неповнолітньої дитини.

2. Стягнути з неї на користь відповідача в якості оплати за користування нею житловими приміщеннями та приміщеннями загального користування, розташованими в будинку № 9, по вул. Криничанській в м. Вільногірську Дніпропетровської області, 19 грн. 18 коп. щомісячно із розрахунку, наведеного вище, а також щомісячно оплату за користування електроенергією, газом, водою та каналізацією пропорційно до кількості осіб, що будуть мешкати в будинку та пропорційно площі, якою будуть користуватись вона та їхня з відповідачем дитина (безоплатно) згідно із щомісячними показниками приладів обліку споживання електроенергії, газу, води та водовідведення, які встановлені в будинку відповідача.

3. Зобов'язати відповідача усунути перешкоди в здійсненні нею та неповнолітньою дитиною - ОСОБА_5 встановленого сервітуту, тобто права користування житлом, зазначеним вище, та заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, що перешкоджають їй та їхній з відповідачем дитині, використанню цього житла за призначенням, а також зобов'язати відповідача надати їй та їхній з ним донці вільний доступ до зазначеного вище житла та господарських приміщень, на які встановлюється сервітут.

4. Стягнути з відповідача на її користь всі зазнані нею судові витрати, пов'язані з розглядом цієї справи в суді.

Відповідач позов не визнав та 30.03.2015 р. надав зустрічний позов (а.с. 35-39), де зазначив, що в провадженні Вільногірського міського суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа № 174/149/15-д за позовом ОСОБА_1 до нього про встановлення права на користування нею належним йому нерухомим майном. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1, як колишній член його сім'ї, прохає визнати у позові за нею право на безкоштовне користування належною йому на праві особистої приватної власності садибою № 9 (в тому числі житловим будинком) по вул. Криничанській у м. Вільногірську Дніпропетровської області, і він, у свою чергу, проти цього заперечує, і, відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України, 19.03.2015 року вручив ОСОБА_1 проект договору від 11.03.2015 року про порядок користування нею житловим будинком № 9 по вул. Криничанській у м. Вільногірську, який ОСОБА_1 20.03.2015 року повернула йому з протоколом розбіжностей, з яким він категорично не згодний, він вважає за необхідне звернутися з зустрічним позовом до ОСОБА_1, відносно вирішення переддоговірного спору, щодо порядку користування ОСОБА_1 належним йому нерухомим майном в судовому порядку.

Він вважає, що договір від 11.03.2015 року між ним та відповідачем, ОСОБА_1, щодо порядку користування житловим будинком, повинний бути укладений в редакції, яку він запропонував відповідачу, приймаючі до уваги наступне. Так відповідач, звернувшись до нього з первісним позовом, прохає визнати за нею право на безкоштовне користування належним йому особисто нерухомим майном, фактично, у вигляді садиби № 9 по вул. Криничанській у м. Вільногірську Дніпропетровської області. У свою чергу, ч.4 ст. 156 ЖК України, якою регулюються спірні відношення, не надає відповідачу права по-перше, вимагати безкоштовного користування нею належним йому майном, оскільки він проти цього заперечує, а по-друге, ст. 156 ЖК України регулює питання користування членами (колишніми членами) сім'ї власника жилого будинку, саме жилими приміщеннями житловим будинком, без зазначення господарських споруд, які у сукупності з земельною ділянкою та житловим будинком складають садибу (ст.381 ЦК України).

Приймаючи це до уваги він і запропонував відповідачу для укладення проект договору у наступній редакції:

ДОГОВІР про порядок користування житловим будинком

м. Вільногірськ 11 березня 2015 року

«Сторона-1» ОСОБА_3, з однієї сторони, та

«Сторона-2» ОСОБА_1, з другої сторони, уклали цей договір про наступне:

1. «Сторона-1» який є одноособовим власником житлового будинку № 9 по вул. Криничанська в м. Вільногірську Дніпропетровської області,- відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України, та ч.4 ст. 156 ЖК України, надає право на особисте користування «Стороною-2» житловою кімнатою розміром 9,9 кв.м. в належному йому на праві власності житловому будинку № 9 по вул. Криничанська в м. Вільногірську Дніпропетровської області, а також надає «Стороні-2» право на спільне з ним користування нежитловими приміщеннями у зазначеному вище житловому будинку.

2. 3а користування належною «Стороні-1» власністю, «Сторона-2» повинна сплачувати «Стороні-1» плату у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) щомісячно, а також вартість 50% нарахувань за комунальні послуги (водопостачання, газопостачання, електропостачання та інше),що щомісячно нараховуються на особисті рахунки «Сторони-1» підприємствами, які надають зазначені комунальні послуги.

3. Плата за користування власністю «Сторони-1» та вартість комунальних послуг, які зазначені в пункті 2 цього договору, сплачуються «Стороною-2» «Стороні-1» готівкою до 25- числа місяця, який слідує за розрахунковим.

4. У підтвердження отримання плати від «Сторони-2» обумовленої пунктом 3 цього договору «Сторона-1» зобов'язана надавати «Стороні-2» розписки про отримання коштів з зазначенням видів платежу.

5. Плата за користування «Стороною-2» власністю належної «Стороні-1», яка зазначена у пункті 2 цього договору, може бути змінена на вимогу «Сторони-1» не більше одного разу у шість календарних місяців, починаючі з часу набрання сили цим договором.

6.У разі систематичного порушення «Стороною-2» (більше двох разів, незалежно від періодичності) свого обов'язку за цім договором щодо сплати на користь «Сторони-1» платежів обумовлених пунктом 2 цього договору у строки обумовлені пунктом 3 цього договором, «Сторона-2» підлягає виселенню з житлового будинку № 9 по вул. Криничанська в м. Вільногірську Дніпропетровської області, без надання «Стороною-1» їй іншого житла. ,

7. Цей договір укладається на невизначений термін, і може бути припинений у випадку передбаченому пунктом б цього договору, а також у випадку відчуження «Стороною-1» житлового будинку № 9 по вул. Криничанська в м. Вільногірську Дніпропетровської області на користь третіх осіб.

8. Цей договір підписується сторонами, та набирає чинність з часу набрання законної сили судового рішення про розірвання шлюбу між «Стороною-1» та «Стороною-2».

9. У всьому іншому, що не врегульовано цім договором сторони будуть керуватися законодавством яке регулює подібні правостосунки.

10. Цей договір складений у двох екземплярах, по одному екземпляру кожній із сторін.

Відповідач у свою чергу не погодилася з пунктами 2,3,4,5,7 вищезазначеного договору та запропонувала викласти їх в наступній редакції:

п. 2 договору: За користування житловою кімнатою зазначеної у п. 1 Договору, «Сторона-2» щомісячно сплачує комунальні послуги, пропорційно до розміру житлової кімнати, яку фактично займає «Сторона-2», шляхом перерахування коштів на рахунки підприємств та організацій, які постачають комунальні послуги, згідно з показниками лічильників, якими ці послуги обліковуються;

п.3 договору: Плата за користування власністю «Сторони-1» виключити. Після слів «Сплачується «Стороною-2», викласти пункт в наступній редакції: «шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки підприємств, що постачають комунальні послуги, до 25 числа місяця, який слідує за розрахунковим»;

п.4 договору - виключить;

п.5 договору: Зміна оплати за комунальні послуги змінюється, відповідно до зміни тарифів на послуги, що споживаються «Стороною-2»;

п.7 договору: виключити слова: а також у випадку відчуження «Стороною-1» житлового будинку № 9 по вул. Криничанській в м. Вільногірську Дніпропетровської області на користь третіх осіб.

Вищезазначена редакція пунктів договору, запропонована відповідачем, ним відхиляється з огляду на наступне.

Згідно ч.4 ст. 156 ЖК України, зазначено, що у разі відсутності згоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безкоштовне користування житловим приміщенням до цих відношень застосовуються правила, передбачені ст. 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.

Право власника вільно розпоряджатися своїм майном (що має на увазі і вільне встановлення платні за користування своїм майном) зазначено у ст. 41 Конституції України, та ч. 1 ст.317 ЦК України, згідно якої власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом 11, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складаються із володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна.

Тобто відмова відповідача у пункті 2 договору від сплати на його користь плати за користування його власністю у розмірі 2000 грн. на місяць, суперечить вищезазначеним нормам.

Щодо відмови відповідача сплачувати на його користь 50 % комунальних послуг, яка також викладена у пунктах 2 та 3 договору, а її бажання сплачувати комунальні нарахування безпосередньо підприємствам, які їх надають, при цьому не у розмірі 50 % нарахувань а відповідно до розміру житлової кімнати яку фактично займає відповідач, то у даному випадку це взагалі суперечить здоровому глузду, оскільки така послуга як водопостачання, електропостачання не залежить від розміру житла яке займає споживач цієї послуги, як і газопостачання для приготовлення їжі.

Крім цього, газопостачання для опалення житлового будинку надається для опалення усієї його корисної площі, у тому числі нежитлових приміщень (коридор, кухня, санвузол) якими відповідач фізично не може не користуватися, при користуванні житловою кімнатою.

До того ж слід врахувати, що договори на комунальні послуги з підприємствами, які їх надають, укладені саме з ним, і саме на нього покладається обов'язок сплачувати ці комунальні послуги, вартість частини яких йому позивач повинна відшкодовувати. Пункт 4 договору не може бути виключений, оскільки ним регулюється порядок підтвердження розрахунків між сторонами договору.

У пункті 5 договору, у редакції запропонованій ним, йде мова про зміну розміру плати за користування житлом, а не за комунальні послуги, у зв'язку з чим редакція відповідача даного пункту підлягає відхиленню.

Відносно пункту 7 договору, в якому відповідач пропонує виключити умову про припинення дії договору у разі відчуження ним житлового будинку № 9 по вул. Криничанській у м. Вільногірську Дніпропетровської області, то у даному випадку його редакція цього пункту базується на законі, а саме ст. 156 ЖК України, в якій зазначено, що тільки члени сімї або колишні члени сім'ї власника житлового будинку мають право користування цим житлом, а у разі відчуження ним будинку на користь третіх осіб відповідно припиниться і право відповідача на користування цим будинком, оскільки вона не буде колишнім членом сімї нового власнику будинку.

Згідно ч.2 ст.649 ЦК України, розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

У їхньому випадку закон у вигляді ч. 1 ст.405 ЦК України, ст.ст. 156,162 ЖК України, передбачає укладення між ним та відповідачем договору про порядок користування житловим будинком на платній основі, а тому внаслідок того, що за цим договором між сторонами виникли розбіжності, і розбіжності повинні бути врегульовані в судовому порядку.

Керуючись ст.ст.3,123 ЦПК України, ст.ст. 317,405,649 ЦК України, ст.ст. 156,162 ЖК України, позивач за зустрічним позовом прохає:

1. Визнати укладеним договір від 11.03.2015 року між ним та ОСОБА_1 про порядок користування житловим будинком в наступній редакції:

ДОГОВІР про порядок користування житловим будинком

м. Вільногірськ , 11 березня 2015 року

«Сторона-1» ОСОБА_3, з однієї сторони, та

«Сторона-2» ОСОБА_1, з другої сторони, уклали цей договір про наступне:

1. «Сторона-1» який є одноособовим власником житлового будинку № 9 по вул. Криничанська в м. Вільногірську Дніпропетровської області, відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, та ч.4 ст. 156 ЖК України, надає право на особисте користування «Стороною-2» житловою кімнатою розміром 9,9 кв.м. в належному йому на праві власності житловому будинку № 9 по вул. Криничанська в м. Вільногірську Дніпропетровської області, а також надає «Стороні-2» право на спільне з ним користування нежитловими приміщеннями у зазначеному вище житловому будинку.

2. 3а користування належною «Стороні-1» власністю, «Сторона-2» повинна сплачувати «Стороні-1» плату у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) щомісячно, а також вартість 50% нарахувань за комунальні послуги (водопостачання, газопостачання, електропостачання та інше), що щомісячно нараховуються на особисті рахунки «Сторони-1» підприємствами, які надають зазначені комунальні послуги.

3. Плата за користування власністю «Сторони-1» та вартість комунальних послуг, які зазначені в пункті 2 цього договору, сплачуються «Стороною-2» «Стороні-1» готівкою до 25- числа місяця, який слідує за розрахунковим.

4. У підтвердження отримання плати від «Сторони-2» обумовленої пунктом 3 цього договору «Сторона-1» зобов'язана надавати «Стороні-2» розписки про отримання коштів з зазначенням видів платежу.

5. Плата за користування «Стороною-2» власністю належної «Стороні-1», яка зазначена у пункті 2 цього договору, може бути змінена на вимогу «Сторони-1» не більше одного разу у шість календарних місяців, починаючи з часу набрання сили цим договором.

6. У разі систематичного порушення «Стороною-2» (більше двох разів, незалежно від періодичності) свого обов'язку за цим договором, щодо сплати на користь «Сторони-1» платежів обумовлених пунктом 2 цього договору у строки обумовлені пунктом 3 цього договором, «Сторона-2» підлягає виселенню з житлового будинку № 9 по вул. Криничанській в м. Вільногірську Дніпропетровської області, без надання «Стороною-1» їй іншого житла.

7. Цей договір укладається на невизначений термін, і може бути припинений у випадку передбаченому пунктом 6 цього договору, а також у випадку відчуження «Стороною-1» житлового будинку № 9 по вул. Криничанській в м. Вільногірську Дніпропетровської області на користь третіх осіб.

8. Цей договір підписується сторонами та набирає чинності з часу набрання законної сили судовим рішенням про розірвання шлюбу між «Стороною-1» та «Стороною-2».

9. У всьому іншому, що не врегульовано цим договором, сторони будуть керуватися законодавством, яке регулює подібні правостосунки.

10. Цей договір складений у двох екземплярах, по одному екземпляру кожній із сторін.

В судовому засіданні позивачка, ОСОБА_1, та її представник, позовні вимоги за первісним позовом та їх обгрунтування підтримали в повному обсязі, з врахуванням внесених до позову змін, зустрічний позов повністю не визнали.

З їх додаткових пояснень витікає, що розмір оплати за користування житлом, належним відповідачу ОСОБА_3, вони визначили на підставі тарифів, установлених Вільногірською міською радою стосовно багатоквартирних будинків, та з врахуванням того, що відповідач визнає право дитини на безоплатне та безстрокове користування спірним будинком, а також з врахуванням того, що при визначенні розміру аліментів на утримання спільної дитини сторін судом було враховано те, що відповідач ніс витрати з оплати житлово-комунальних послуг на весь будинок та за всіх осіб, що в ньому буди зареєстровані, і розмір аліментів був зменшений, приблизно, на 300 грн. щомісячно, в звязку з чим позивачка несе витрати на утримання дитини в більшому розмірі. Відповідач створює позивачці перешкоди в користуванні спірним будинком, вчиняє скандали, про що свідчать звернення позивачки до міліції.

Відповідач, ОСОБА_3, та його представник, в судовому засіданні первісний позов визнали частково, зустрічний позов та його обгрунтування підтримали в повному обсязі. З їх додаткових пояснень витікає, що розмір оплати за користування житлом в спірному будинку для ОСОБА_1 та житлове приміщення були визначені ОСОБА_3, як власником будинку. Він повністю визнає вимогу стосовно безоплатного та безстрокового користування належним йому будинком за донькою, ОСОБА_5, 20.01.2004 р. н., не заперечує проти наявності у колишньої дружини, як колишнього члена його сімї, права на користування житловим приміщенням у належному йому будинку, але це користування має бути платним, у визначених ним житлових приміщеннях та на запропонованих ним умовах. При цьому ці відносини не мають ознак сервітуту і підстав для застосування положень про сервітут немає. Стосовно дитини, взагалі, ніякого спору немає, дитина може безоплатно та безстроково користуватися всією садибою, а не тільки тим приміщенням, що вказане в проекті договору. З розміром оплати, порядком оплати, визначеними приміщеннями для користування, що запропонувала позивач, він не згодний. Він сам, в звязку з створенням нової сімї, потребує користування своєю власністю, тобто спірним будинком. Позивачка визначила для себе два житлових приміщення в будинку, а йому залишила 1 житлове приміщення. Рішення стосовно сплати аліментів не стосується цієї справи, окрім того, позивачка має право звернутися до суду з заявою про збільшення аліментів. Перешкод позивачці у користуванні житлом він не створює, вона має ключі від будинку і вільний доступ. Навпаки, із-за поведінки позивачки він змушений був звернутися до суду з іншою заявою, стосовно усунення перешкод в користуванні належним йому будинком.

Представник третьої особи, виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_6, в судове засідання не зявилася та надала заяву про розгляд справи за її відсутності, де також зазначила, що підтримує вимоги позивачки за первісним позовом.

Вислухавши сторони та їх представників, представника третьої особи, дослідивши надані письмові докази, а саме:

квитанцію про сплату позивачем ОСОБА_1 судового збору в сумі 243.60 грн. (а.с.1);

копію сторінок паспорту громадянки України на імя ОСОБА_1 (а.с.5);

копію свідоцтва про народження 20.01.2004 р. ОСОБА_5, батьками якої зазначені сторони (а.с.6);

копію свідоцтва про одруження, згідно якого ОСОБА_3 та ОСОБА_7 уклали шлюб 14.11.2003 р., після укладення шлюбу подружжю присвоєне спільне прізвище: ОСОБА_3 (а.с.7);

інформаційну довідку КП БТІ м. Вільногірська від 26.01.2015 р., згідно якої за ОСОБА_1 не зареєстровано право приватної власності станом на 26.01.2015 р. (а.с.8);

копію довідки про реєстрацію місця проживання особи від 15.01.2015 р. Вільногірського МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області, згідно якої ОСОБА_1 та донька ОСОБА_5 зареєстровані за місцем проживання 10.08.2006 р. в будинку № 9 по вул. Криничанській в м. Вільногірську (а.с.9);

копію рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.12.2014 р. про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/5 частини його доходу на утримання дочки ОСОБА_8 (а.с.11-12);

довідку адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області від 25.02.2015 р., згідно якої ОСОБА_3, 25.09.1983 р. н., зареєстрований за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2. КомсомолуАДРЕСА_1 (а.с.16);

копію сторінок паспорту громадянина України на імя ОСОБА_3 (а.с.29);

квитанцію про сплату ОСОБА_3 судового збору 243.60 грн. за подачу зустрічного позову (а.с.34-а);

копію протоколу розбіжностей до договору про порядок користування житловим будинком від 11 березня 2015 р. (а.с.37-38);

копію договору про порядок користування житловим будинком від 11 березня 2015 р. підписаного ОСОБА_3, та ОСОБА_1 - з врахуванням протоколу розбіжностей (а.с. 39);

копія плану житлового будинку та садиби, в цілому, по вул. Криничанській, 9, в м. Вільногірську станом на 20.02.2006 р. (а.с.49-50);

витяги з газети «Вільногірськ» з опублікованим рішенням № 44 від 02.02.2009 р. Вільногірської міської ради та виконавчого комітету стосовно тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг (а.с.84-85);

оглянувши в судовому засіданні матеріали Вільногірського МВ ГУМВС України у Дніпропетровській області з висновками по наслідкам перевірки заяв ОСОБА_1 від 10.02.2015 р. та від 23.01.2015 р., та оцінивши зазначені докази в їх сукупності та взаємозвязку, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами мають місце правовідносини, які виникли із факту спору, стосовно проживання особи в приватному будинку, як колишнього члена сімї власника цього будинку.

Сторони перебували у шлюбі з 14.11.2003 р. та мають спільну дитину доньку ОСОБА_5, 20.01.2004 р. н.

З 10.08.2006 р. позивачка, ОСОБА_1 та дитина сторін зареєстровані за місцем проживання та фактично мешкають в належному відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності будинку № 9 по вул. Криничанській у м. Вільногірську, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с.9) та відміткою в копії арк. 11 паспорту громадянки України ОСОБА_1

З грудня 2014 року шлюбні відносини між сторонами фактично розпалися і відповідач став мешкати за місцем реєстрації його місця проживанняІНФОРМАЦІЯ_3. КомсомолуАДРЕСА_1, в м. Вільногірську, а позивачка з дитиною залишилися мешкати в спірному будинку (а.с.11-12).

Згідно рішення Вільногірського міського суду від 19.12.2014 р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 1/5 частини його доходу на утримання їх спільної дитини, доньки ОСОБА_5, 20.01.2004 р. н.(а.с. 11-12).

Зі слів сторін шлюб між ними було розірвано за рішенням суду в березні 2015 року.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і вправі вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, власність зобовязує.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 158 ЖК України, наймач користується жилим приміщенням в будинку чи квартирі, що належать громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму укладається між власником будинку чи квартири та наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обовязки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником майна або законом. Ця стаття розміщена у главі 32 Цивільного кодексу, яка називається «Право користування чужим майном» (це право, згідно ст. 401 Цивільного кодексу України має назву сервітут).

Суд вважає, що як член сімї так і колишній член сімї власника житла згідно закону (ст. 162 ЖК України) мають право користуватися жилим приміщенням, що перебуває у власності іншої особи, саме на підставі сервітуту, що не суперечить іншим нормам права, які регулюють житлові правовідносини.

Згідно ст. 150 ЖК України: Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 158 ЖК України: Наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Згідно ст. 156 ЖК України: Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ст.162 ЖК України:Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно ст. 170 ЖК України: При переході права власності на жилий будинок (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку. Якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених статтею 168 цього Кодексу.

Згідно ст. 638 ЦК України: 1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 641ЦК України: 1. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Згідно ст. 646 ЦК України: 1. Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Таким чином, суд доходить наступних висновків:

- позивачка, ОСОБА_1, як колишній член сімї власника житлового будинку, ОСОБА_3, після розірвання шлюбу з останнім, має право користуватися житлом в зазначеному будинку, проте сторони не дійшли згоди про безоплатне користування житлом, тому між ними виникло питання про можливість користування спірним житлом на підставах, передбачених ч.4 ст. 156 та ст.162 ЖК України;

- сторони в процесі розгляду справи здійснили заходи для укладення договору найму житла між колишнім членом сімї власника житлового будинку та власником будинку, при цьому, суд вважає, що таку пропозицію першою запропонувала в первісному позові позивачка ОСОБА_1, відповідач, ОСОБА_3, не погодившись з умовами запропонованого договору, надав зустрічний позов, в якому виклав свої умови зазначеного договору, після чого, позивачка ОСОБА_1, не погодившись з запропонованими умовами договору, внесла зміни до первісного позову та запропонувала нові умови зазначеного договору, з якими відповідач ОСОБА_3 не погодився, за виключенням умов, стосовно безоплатного користування належним йому житловим будинком його донькою, ОСОБА_5, відносно чого він, взагалі, вважає, що спору немає;

- враховуючи, що сторони не дійшли згоди з істотних умов договору найму житла, а саме, з житлових приміщень, якими могла користуватися ОСОБА_1, з розміру оплати за користування житлом та комунальними послугами, строку дії договору найму житла та з інших умов, враховуючи суттєві розбіжності в позиції сторін щодо зазначених умов, відсутність належного економічного обгрунтування зазначених умов, слід зробити висновок, відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, що договір найму житла між сторонами є неукладеним;

- окрім того, сторони в своїх варіантах договору не передбачали його реєстрацію, відповідно до вимог ст. 158 ЖК України;

- враховуючи встановлені обставини справи та керуючись законом, суд доходить висновку: про задоволення первісного позову частково, а саме стосовно безперешкодного, безоплатного та постійного (безстрокового) користування донькою сторін житловою кімнатою площею 9.9 кв. м. в спірному житловому будинку, враховуючи, що відповідач в цій частині позов визнає, що донька є неповнолітньою та іншого житла не має; в задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом слід відмовити за їх недоведеності та неукладенням між сторонами відповідного договору найму житла; стосовно вимог за зустрічним позовом суд доходить висновку про відмову в задоволенні їх в повному обсязі, за їх недоведеністю та неукладенням між сторонами відповідного договору найму житла.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про покладення судових витрат за первісним позовом, в виді судового збору - 243.60 грн., на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог, та розміру вимог, в задоволенні яких відмовлено, а саме: 1/3 частину, що складає 81.20 грн., на - відповідача ОСОБА_3, 2/3 частини, що складає 162.40 грн., на позивачку, ОСОБА_1; стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 81.20 грн., для відшкодування судових витрат в виді судового збору; судові витрати за зустрічним позовом, в виді судового збору 243.60 грн., слід покласти на позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 222, 223, 292-294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити без визначення строку за неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 та ОСОБА_1, донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, право постійного, безоплатного користування нерухомим майном, а саме: житловим приміщенням, розташованим в будинку по вул. Криничанській, № 9, в м. Вільногірську Дніпропетровської області, 1-5, розміром 9,9 кв. м., та залишити у спільному користуванні з відповідачем нежитлові, господарські приміщення: кухню 1-1, ванну 1-6, коридор 1-2, загальною площею 24 кв. метри; надавши донці вільний доступ до зазначеного вище житла. Інші житлові приміщення в будинку та господарські споруди, розташовані в садибі, залишити в користуванні відповідача.

В задоволенні решти вимог за первісним позовом відмовити.

Судові витрати за первісним позовом, в виді судового збору - 243.60 грн., покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, та розміру вимог, в задоволенні яких відмовлено, а саме: 1/3 частину, що складає 81.20 грн., на - відповідача ОСОБА_3, 25.09.1983 р. н., уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН № НОМЕР_1, зареєстрованого за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_5; 2/3 частини, що складає 162.40 грн., на позивачку, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН № НОМЕР_2, зареєстровану за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_7; стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 81.20 грн., для відшкодування судових витрат в виді судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Відмовити у визнанні укладеним договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, про порядок користування житловим будинком, в редакції від 11 березня 2015 р.

Судові витрати за зустрічним позовом, в виді судового збору 243.60 грн., покласти на позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Вільногірський міський суд, Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з часу виготовлення його в повному обсязі, надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення сторонам.

Головуючий суддя Шаповал Г.І.