Справа № 305/1741/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Кожух О.В., Леско В.В.

при секретарі - Марчишак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 26 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Вишенського віділлу ДВС Вінницького районного управління юстиції, відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності та зняття майна з арешту,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Вишенського відділу ДВС Вінницького районного управління юстиції, відділу державної виконавчої служби Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,25 га, яка відноситься до цього будинку, а також про виключення з опису цього майна та зняття арешту.

Позов мотивовано тим, що 26.11.13 року Вишенським відділом ДВС Вінницького РУЮ було накладено арешт на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1. Зведення зазначеного житлового будинку проводилось ОСОБА_3 в повному обсязі і за власний кошт. Після того, як дім було зведено ОСОБА_4 без дозволу позивача самостійно оформив право власності на зведений будинок.

Рішенням Рахівського районного суду від 26 вересня 2014 року позовні вимоги задоволені.

З цим рішенням не погодився ОСОБА_2, просив скасувати оскаржуване рішення.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В судовому засіданні апелянт скаргу з наведених підстав підтримав.

Позивач надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Інші особи в судове засідання також не явились, про причину неявки не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними розписками. Тому суд розглянув справу у їх відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши апелянта та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивач самостійно здійснив будівництво будинку та вказав наступне : «Суд констатує той факт, що набуття права власності позивачем на вищевказаний житловий будинок зумовлено первинною підставою такого набуття - створення нового майна. При цьому незаконність набуття права власності відносно спірного нерухомого майна судом не встановлена, враховуючи загальну презумпцію правомірності набуття права власності».

Але такий висновок є невірним на підставі наступного.

По справі встановлено, що з відповідача ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 рішенням Рахівського районного суду від 04.09.2014 р стягнуто 162 803,44 грн. боргу та 50 000 грн. моральної шкоди. На виконання цього рішення було накладено арешт на зазначений будинок. Саме останнє і було причиною звернення до суду із даним позовом, про що зазначено в позовній заяві. Позивач по справі є батьком відповідача ОСОБА_5, який є власником будинку згідно свідоцтва про право власності на цей будинок.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Жодного доказу, крім визнання позову відповідачем, того, що вся необхідна для будівництва документація оформлялась на позивача суду не надано. Наданий акт депутатів Середньоводянської сільської ради та довідка з цієї сільради про написання відповідачем на прохання позивача заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою стосовно земельної ділянки, проведення робіт по будівництву будинку та підведення до нього комунікацій тощо не може розцінюватись як підстава для визнання права власності за позивачем.

Так, відповідно до ч.1 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 не має, а законом не передбачено встановлення права власності на підставі визнання такого позову зазначеним відповідачем, в якого є боргові зобов'язання перед апелянтом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї норми права вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності лише у випадку невизнання цього права іншою особою або втрати документа, яким засвідчує його право власності. На це вказується і у правовій позиці, висловленій ВСУ по справі № 6-129 цс 14.

Як встановлено, документа, підтверджуючого право власності позивача взагалі не було, а відповідач ОСОБА_5 визнає право власності позивача. Тобто, задоволення позову на підставі ст.392 ЦК України, на яку посилається суд першої інстанції як на правову норму при вирішенні справи, є невірним, оскільки судом неправильно тлумачено цю норму права: у випадку визнання права власності за власником ця норма права не може бути правовою підставою для задоволення позову, навпаки, вона є підставою для відмови у задоволенні таких позовних вимог.

Зазначене стосується як будинку так і земельної ділянки, яка до нього відноситься.

Крім цього, судом першої інстанції не залучено до участі у справі апелянта, що вимагається п.4 постанови Пленуму ВСУ від 27.08.1976 р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису»

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; відповідно до ч.3 цієї статті порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Судовий збір підлягає стягненню з позивача в користь держави, оскільки апелянт звільнений від сплати судового збору як інвалід 2 групи.

Керуючись ст.ст.307,309,315 ЦПК України, судова колегія,-

Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Рахівського районного суду від 26 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Вишенського відділу ДВС Вінницького районного управління юстиції, відділу ДВС Рахівського РУЮ в Закарпатській області про визнання права власності та зняття майна з арешту скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зазначеного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави судовий збір в сумі 125 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :