АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 666/3203/15
Номер провадження №22-ц/791/2228/2015 Головуючий в І інстанції: Ратушна В.О.
Категорія: 48 Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року серпня місяця 11 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Павловській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні на ухвалу Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 липня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Дніпровським районним судом м.Херсона за заочним рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 червня 2015 року ОСОБА_2, звернулася до суду із скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні Кізім Т.О., скасувати постанову вказаного державного виконавця про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу №2-3041/10 від 24.11.2010 року і повернути його до відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції в м.Херсоні для подальшого виконання; зобов'язати державного виконавця здійснити виконання рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 20.09.2010 року у справі №2-3041/10.

Скарга обґрунтована наступним. Рішенням суду стягнуто з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.н. у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За вказаним судовим рішенням було відкрито виконавче провадження, однак стягнення з боржника не проводилось. 26.05.2015 року їй надали постанову про закінчення виконавчого провадження від 03.03.2014 року у зв'язку з досягненням повноліття старшою дитиною. Того ж дня вона звернулась до начальника ВДВС зі скаргою на дії державного виконавця та клопотанням поновити виконавче провадження та продовжити стягнення аліментів з боржника в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно в силу ч.3 ст.183 СК України. Проте, 03.06.2015 року листом начальника ВДВС їй було повідомлено, що вказана вище постанова про закінчення виконавчого провадження є законною та рекомендовано звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на молодшу дитину. Вважає вказані дії державного виконавця незаконними, та такими, що не відповідають вимогам ч.3 ст.183 СК України, п.1, 2, 3 ст.ст.11, 12, 30, 37 п.8 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 липня 2015 року скарга була задоволена. Суд ухвалив: визнати неправомірними дії старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні Кізім Т.О.; скасувати постанову старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні Кізім Т.О. про закінчення виконавчого провадження ВП №22956981 по виконавчому листу №2-3041/10 від 24.11.2010 року, а виконавчий лист повернути у відділ ДВС Дніпровського РУЮ у м.Херсоні для подальшого виконання; зобов'язати старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Херсоні Кізім Т.О. здійснити виконання рішення Дніпровського районного суду у м. Херсоні від 20.09.2010 р., згідно виконавчого листа №2-3041/10.

В апеляційній скарзі державний виконавець просить скасувати зазначену ухвалу і відмовити в задоволенні скарги. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказав, що державним виконавцем виконані всі вимоги Закону України "Про виконавче провадження", а суд не звернув уваги на те, що державний виконавець не має повноважень визначити частку стягнення відповідно до ч.3 ст.183 СК України. Також зазначив, що суд не звернув уваги на те, що виконавче провадження було закінчено через досягнення старшої дитини повноліття. Це і стало підставою за п.6 ч.1 ст.49 Закону для закінчення провадження. Також вказав, що посилання суду на п.8 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" не можна приймати до уваги, оскільки вказана редакція закону втратила чинність. Крім того зазначив, що в матеріалах виконавчого провадження міститься заява ОСОБА_2 від 10.05.2012 року, в якій зазначено, що скаржниця не має претензій до платника аліментів до травня 2013 року, тобто вважає, що борг по аліментах на момент досягнення старшою дитиною повноліття відсутній, а довідка від 01.03.2014 року про заборгованість по аліментах в розмірі 3365,59грн. складена помилково.

У своєму запереченні ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 20.09.2010 року у справі №2-3041/10 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.н. та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.н. у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.09.2010 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але на одну дитину не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.6).

На вказане судове рішення Дніпровським районним судом м.Херсона був виданий 24.11.2010р виконавчий лист №2-3041/10 (а.с.31).

Постановою від 03.03.2014р було закінчено виконавче провадження за вказаним виконавчим листом (а.с.5).

Підставою для закінчення виконавчого провадження стало закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення - найстарша дитина досягла повноліття. Борг за станом на 25.02.2011 року становить 3365,59грн. Виконавче провадження закінчено відповідно до п.6 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно довідки-розрахунку старшого державного виконавця Кізім Т.О. заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів за період з вересня 2010 року по лютий 2011 року складає 3365,59грн., з яких боржником сплачено 0грн., у зв'язку з чим борг станом на 01.03.2014 року складає 3365,59грн. (а.с.3).

Тобто за шість місяців боржник жодного разу не сплачував аліменти, що призвело до заборгованості.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Відповідно до ч.3 ст.183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Згідно ч.4 вказаної статті державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

Таким чином, державний виконавець має повноваження та обов'язок скласти розрахунок аліментів, обчислювати розмір заборгованості.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що після досягнення повноліття найстаршою дитиною сторін дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., хтось із батьків звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, зокрема сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.н., то аліменти продовжують стягуватись за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Таким чином, державний виконавець зобов'язаний продовжувати стягувати аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.н. за виконавчим листом №2-3041 з вирахуванням рівної частки аліментів, що припадала на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.н.

Задовольняючи скаргу на підставі ч.3 ст.183 СК України, суд дійшов до правильного висновку, що державний виконавець зобов'язаний був продовжити стягувати аліменти у розмірі 1/6 частини, як передбачено діючим законодавством, на другу неповнолітню дитину за виконавчим листом, а не пропонувати стягувачу звернутися до суду з повторною позовною заявою про стягнення аліментів на молодшу дитину.

Доводи апеляційної скарги до уваги не приймаються, оскільки не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують. Зокрема, посилання заявника на відсутність в нього повноважень визначити частку стягнення, оскільки дане повноваженням належить до компетенції суду, спростовується вказаною ч.3 ст.183 СК України. При цьому в даному випадку виконавець зовсім і не повинен визначати частку стягнення, натомість аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Посилання на правильність закінчення провадження за п.6 ч.1 ст.49 Закону не може бути прийнято до уваги, оскільки воно зроблено через неправильне тлумачення норми Закону. Твердження заявника про помилковість посилання суду на норму ст.37 п.8 Закону України "Про виконавче провадження" не може бути підставою для його скасування. Натомість п.8 ч.1 ст.49 встановлює, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Тобто судом першої інстанції помилково була названа норма закону, що встановлює підстави для закінчення виконавчого провадження. А це не впливає на правильність прийнятого судового рішення. Крім того, не можуть бути прийняті до уваги посилання заявника про помилковість виданої довідки про заборгованість по аліментах та відсутність у скаржника претензій до боржника на підставі заяви про відсутність претензій, оскільки наявність боргу в розмірі 3365,59грн. встановлена як зазначеною довідкою так і постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Крім того, як зазначила ОСОБА_2 при апеляційному розгляді справи, зазначену заяву (а.с.34) вона подавала лише з приводу відсутності претензій до боржника за період з травня 2012р по травень 2013р, оскільки пішла йому на зустріч і домовилася з ним про взаємозалік саме за цей період.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Херсона від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: