УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк», третя особа - ОСОБА_4, про переоформлення і розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів за ним, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Актив-Банк» Шевченка Олександра Володимировича на рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» (далі - ПАТ «КБ «Актив-Банк»), обґрунтовуючи вимоги тим, що 27 серпня 2012 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір банківського вкладу № 35/08-27/4, згідно з умовами якого останнім внесено на депозитний рахунок у банку кошти в розмірі 10 000 доларів США строком на 1 рік. 02 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до відділення банку із заявою про повернення вкладу або про надання дозволу на переоформлення його на іншу особу, яка залишена без відповіді. 03 вересня 2014 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір дарування грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США, розміщених на депозитному рахунку в ПАТ «КБ «Актив-Банк». Того ж дня вона та ОСОБА_4 звернулися до банку із заявами про переоформлення договору банківського вкладу на ім'я позивача та видачу коштів, що знаходяться на депозитному рахунку. 15 вересня 2014 року ПАТ «КБ «Актив-Банк» надав відповідь про те, що банк визнано неплатоспроможним та в ньому запроваджена тимчасова адміністрація, тому повернути суму вкладу неможливо. Посилаючись на те, що рішення ПАТ «КБ «Актив-Банк» суперечить законодавству України та порушує її права, позивач просила суд зобов'язати відповідача переоформити договір банківського вкладу на її ім'я, розірвати договір банківського вкладу та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором банківського вкладу й моральну шкоду в розмірі 7 000 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року, позов задоволено. Розірвано договір строкового банківського вкладу «Актив класичний плюс» від 27 серпня 2012 року № 35/08-27/4, укладений між ПАТ «КБ «Актив-банк» та ОСОБА_4 Стягнуто з ПАТ «КБ «Актив-банк» на користь ОСОБА_3 суму банківського вкладу в розмірі 10 000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 217 357 грн 10 коп. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «Актив-Банк» Шевченка О.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, й ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повністю не відповідають.

Судами встановлено, що 27 серпня 2012 року між ПАТ «КБ «Актив-банк» та ОСОБА_4 укладено договір строкового банківського вкладу «Актив класичний плюс» № 35/08-27/4, згідно з умовами якого останнім внесено на депозитний рахунок НОМЕР_1 кошти у розмірі 10 000 доларів США строком на 12 місяців та 1 день, а саме до 28 серпня 2013 року, зі сплатою 9,75 % річних, що підтверджується квитанцією від 27 серпня 2012 року № 403 (а. с. 8, 9).

Відповідно до п. 2.4 договору по закінченню строку вкладу та відсутності до дня його повернення письмової вимоги вкладника про повернення депозитного вкладу, строк вкладу продовжується на той самий строк, на тих самих умовах.

02 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «КБ «Актив-Банк» із заявою про повернення коштів за договором банківського вкладу у зв'язку із закінченням строку його дії або про переоформлення договору банківського вкладу на іншу особу.

03 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США, розміщених на депозитному рахунку в ПАТ «КБ «Актив-Банк» відповідно до договору строкового банківського вкладу «Актив класичний плюс» від 27 серпня 2012 року № 35/08-27/4, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «КБ «Актив-Банк».

Посилаючись на вищевказаний договір дарування, ОСОБА_4 звернувся до банку із заявою про переоформлення депозитного вкладу на ім'я ОСОБА_3

ОСОБА_3 також звернулася до банку із заявою про переоформлення договору банківського вкладу на її ім'я у зв'язку з укладенням договору дарування грошей та просила повернути кошти в розмірі 10 000 доларів США, розміщені на депозитному рахунку.

15 вересня 2014 року ПАТ «КБ «Актив-Банк» надав відповідь про те, що банк визнано неплатоспроможним та в ньому запроваджена тимчасова адміністрація, тому повернути суму вкладу неможливо. При цьому зазначено, що договір дарування вкладником грошей є нікчемним і таким, що не породжує жодних правових наслідків, оскільки на момент укладення договору дарування вкладник володів лише майновими правами договору вкладу, а не грошима.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 як власником розміщених на депозитному рахунку коштів було укладено договір їх дарування, тому ОСОБА_3 правомірно набула право власності на спірний вклад й відповідно до положень ст. ст. 530, 629, 1060, 1061 ЦК України відповідач повинен був повернути позивачу вклад по закінченню строку його дії. Також суд дійшов висновку про те, що обмеження, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на правовідносини сторін не поширюється.

Проте повністю з такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. ст. 1058, 1060 ЦК Україниза договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Такий договір укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (ч. 1 ст. 1075 ЦК України).

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог ст. ст. 212- 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені вище положення закону уваги не звернули, не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не перевірили, чи звертався ОСОБА_4 до відповідача із заявою про розірвання спірного договору, й, відповідно, який порядок розірвання договору передбачено договором банківського вкладу, укладеного між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ОСОБА_4, і в який строк, а також відповідні дії банку, передбачені постановою Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземний валютах»; не з'ясував, чи можливе розірвання договору банківського вкладу, укладеного між банком та ОСОБА_4, у справі за позовом ОСОБА_3, яка не є стороною такого договору, тому дійшов передчасного висновку про задоволення вказаних позовних вимог.

Також суд попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 вересня 2014 року № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк» у банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2014 року № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» було розпочато ліквідацію банку та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію, й, відповідно, не перевірили порядок задоволення вимог кредиторів банку, зокрема, чи не підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Разом з тим колегія суддів погоджується із висновками судів щодо відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання банку переоформити договір банківського вкладу та стягнення моральної шкоди, оскільки умовами оспорюваного договору такої можливості не передбачено.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повністю не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Актив-Банк» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів за ним, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» в особі уповноваженої особи на ліквідацію публічного акціонерного товариства «КБ «Актив-Банк» Шевченка Олександра Володимировича задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк», третя особа - ОСОБА_4, про розірвання договору банківського вкладу та стягнення коштів за ним, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Подільського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М.Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова