Справа №333/468/15-ц
провадження №2/333/832/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Стоматова Е.Г., при секретарі Кабановій К.О., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Букач Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення заборгованості, який 22.06.2015 року уточнила.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 07.02.2013 року між Позивачем та Відповідачем будо укладено депозитний договір №SAMDN1223 відповідно до якого Позивач розмістила на рахунках Відповідача 3000,00 доларів США на строком на 1 рік з виплатою 9,5% річних; 24.12.2013 року між сторонами укладено депозитний договір №SAMDNWFD200 відповідно до якого Позивач розмістила на рахунках Відповідача 7195,25 доларів США, строком на 1 рік, зі сплатою процентів у розмірі 10% річних; 29.10.2012 року між сторонами укладений договір «Скарбничка» відповідно до якого Позивач розмістила на рахунках відповідача 2334,12 грн. зі сплатою процентів у розмірі 20% річних.

За умовами, договори автоматично лонгувались на той же строк, кілька разів, оскільки вона не витребовувала кошти після закінчення строку їх дії. З травня 2014 року вона неодноразово зверталась до відповідача щодо видачі коштів за вкладом, однак відділення відповідача у Республіці Крим не працюють, у видачі коштів їй відмовили.

В ході судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача суми банківського вкладу з нарахованими відсотками за договором №SAMDN1223 від 07.02.2013 року в розмірі 4292,24 доларів США, нарахованих станом на 22.06.2015 року в тому числі відсотків; за договором №SAMDNWFD200 від 24.12.2013 року в розмірі 9263,46 доларів США нарахованих станом на 22.06.2015 року в тому числі відсотків; за вкладом «Скарбничка» від 29.10.2012 року в розмірі 2759,13 грн. нарахованих станом на 22.06.2015 року в тому числі відсотків, а всього на суму 13555,70 доларів США і 2759,13 грн.

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали вимоги позову в повному обсязі з викладених у ньому підстав.

Представник Відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, подав суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», територія Автономної Республіки Крим визначена, як тимчасово окупована територія України. Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя». Згідно з п.5 цієї Постанови, банки, у тому числі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/1 від 21.04.2014 року також було припинено з 21 квітня 2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя. Окупаційна влада з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

У зв'язку з цим відповідач не мав доступу до свого майна, а також не мав можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. Відповідно до ч. 6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Таким чином, Законом України встановлено, на кого саме покладається відповідальність за відшкодування шкоди у результаті окупації. 02.04.2014 року було прийнято Федеральний Закон № 39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», у відповідності до ст. 4 якого, Державна корпорація «Агентство з страхування вкладів» заснувало Агента у формі автономної некомерційної організації з метою реалізації цього Федерального закону, передає йому майно, видає щодо Агента розпорядчі акти та здійснює інші повноваження, що передбачені цим федеральним законом. Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» взяла на себе зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», поза волею відповідача. Згідно повідомлень АНО «ФЗВ» замінив ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за всіма зобов'язаннями відповідача, що укладалися працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у тому числі й за депозитними. АНО «ФЗВ» неодноразово зазначало, що виплата компенсацій вкладникам ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» буде здійснюватися за рахунок майна відповідача на території АРК. Крім того, ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014 року АНО «ФЗВ» було передано в довірче управління майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв'язку з чим АНО «ФЗВ» користується, володіє, розпоряджається всім майном ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що знаходиться на території АРК та міста Севастополя. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 04.06.2014 року «ФЗВ» призначено управляючим майном банку за всіма зобов'язаннями (у тому числі кредитним, орендним та т.і.), а також АНО «ФЗВ» ухвалою суду уповноважено здійснювати угоди щодо майна банку. Також в ухвалі вказано, що АНО «ФЗВ» передано права виконавчих органів банку щодо майнового комплексу банку на території АРК та міста Севастополя. Отже зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», виконує АНО «ФЗВ», за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь, тому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежним відповідачем у справі, що є підставою для відмови у позові.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, 07.02.2013 року між Позивачем та Відповідачем будо укладено депозитний договір №SAMDN1223 відповідно до якого Позивач розмістила на рахунках Відповідача 3000,00 доларів США на строком на 1 рік з виплатою 9,5% річних; 24.12.2013 року між сторонами укладено депозитний договір №SAMDNWFD200 відповідно до якого Позивач розмістила на рахунках Відповідача 7195,25 доларів США, строком на 1 рік, зі сплатою процентів у розмірі 10% річних; 29.10.2012 року між сторонами укладений договір «Скарбничка» відповідно до якого Позивач розмістила на рахунках відповідача 2334,12 грн. зі сплатою процентів у розмірі 20% річних.

За загальним положенням про договір ( частина перша статті 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

За ч.1 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Договором №SAMDN1223 від 07.02.2013 року передбачено, що для внесення суму вкладу банк відкриває клієнту депозитний рахунок.

Заявою №SAMDNWFD200 вклад «Стандарт» від 24.12.2013 року передбачено, що для внесення суму вкладу банк відкриває клієнту депозитний рахунок.

За правилами ч.6 ст.1061 ЦК України, проценти на вклад виплачуються вкладникові на його вимогу.

Суд вважає, що зазначені норми ЦК України кореспондуються з умовами укладеного сторонами договору та свідчать про те, що розірвання договору, наступна видача коштів за ним здійснюється виключно за заявою клієнта банку. Встановлено, що позивач ОСОБА_3 не здійснила дій, необхідних за визначеним договором та законодавством порядком, для дострокового розірвання договору та отримання вкладів та процентів на нього, а саме не направив відповідачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяву про дострокове розірвання договору. Вказана обставина позивачем не оспорювалась, докази зворотного позивачем не надано та свідчить про відсутність факту порушення права.

За положеннями ст.ст.3,15 ЦПК України, при розгляді справи суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи.

Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставин при невизнанні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачем ОСОБА_3 не надано докази щодо її громадянства на момент розгляду справи, що має правове значення при вирішенні при розгляді справи, чи є позивач резидентом чи нерезидентом у розумінні Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, що затверджена Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 року.

27.04.2014 року набрав чинності Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яким територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя визначена тимчасово окупованою територією. За ч. 2 ст. 4 цього Закону правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АРК та міста Севастополя було припинено Постановою Правління Національного банку України № 260 від 06.05.2014 року «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», у зв'язку з чим відповідач протягом місяця з дня набрання чинності цієї Постановою повинен забезпечити закриття відокремленого підрозділу, про що повідомити Національний банк України.

Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території АРК і міста Севастополь також унеможливлювали нормативні акти Російської Федерації, зокрема рішення Банку Росії №РН-33/1 від 21.04.2014 року про припинення з 21.04.2014 року діяльності відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, Федеральний Закон№ 39-ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя». Наслідком стало: придбання автономною некомерційною організацією «Фонд захисту вкладників» прав (вимог) по вкладам і здійснення компенсаційних виплат, у тому числі клієнтам відокремленого підрозділу відповідача; фактична заміна відповідача за всіма його зобов'язаннями, укладеними працівниками відокремленого підрозділу банку на території АРК і міста Севастополя; арешт та передача в управління «Фонду захисту вкладників» всього майна ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК і міста Севастополя (нерухомості, транспорту, банкоматів, терміналів, готівкових грошових коштів, документації, у тому числі касових документів та укладених договорів); передання «Фонду захисту вкладників» прав виконавчих органів відповідача; виконання «Фондом захисту вкладників» зобов'язань ПАТ КБ «ПриватБанк» перед вкладниками за договорами Кримської філії банку за рахунок майна банку на території АРК і міста Севастополя. Викладені факти є загальновідомими та підтверджуються наданим відповідачем доказами та свідчать про те, що «Фонд захисту вкладників», поза волею банку, замінив ПАТ ПАТ КБ «ПриватБанк» за всіма зобов'язаннями, укладеними працівниками відокремленого підрозділу, на території АРК і міста Севастополя, у тому числі договорами депозитних вкладів, та виконує зобов'язання за рахунок майна відповідача на окупованій території.

Частиною 5 ст.6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, а також з урахуванням думки відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення боргу

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526,626,651,1058,1061,1075 ЦК України, ст.ст.1,3,4,10-15,27,57-60,208,209,212-215,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарький районний суд м.Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну каргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Е.Г.Стоматов