У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про звільнення від сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 13 червня 2014 року з неї стягнуто аліменти на користь ОСОБА_7 на неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Із листопада 2014 року по день звернення до суду сторони проживають разом в одній квартирі, діти перебувають на їх спільному утриманні, але ОСОБА_7 продовжує отримувати від неї аліменти.

Просила звільнити її від сплати аліментів на користь відповідача на неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 16 травня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття з дня звернення до суду.

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області

від 22 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали цивільної справи та вивчивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався тим, що позивачем не доведено, що дохід дитини набагато перевищує доходи батьків і забезпечує повністю її потреби згідно зі ст. 188 СК України, батьками не укладено договору про припинення права на аліменти у зв'язку з переходом власності на нерухоме майно дитині згідно зі ст. 190 СК України, а тому підстави звільнення батьків від обов'язку утримувати дитину або припинення права на аліменти відсутні.

Із такими висновками судів погодитися не можна з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Судами встановлено, що рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 15 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу відповідачці залишено прізвище «ОСОБА_6» (а. с. 8−9).

Рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 13 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 аліменти на неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи із 16 травня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 68−70).

Із акта від 08 грудня 2014 року, складеного депутатом Великобурлуцької селищної ради Харківської області Сохіною Н.М. у присутності заступника селищної ради та свідків, вбачається, що на момент складання акта всі члени сім'ї - ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їхні діти - знаходилися вдома; відповідач підтвердив, що позивачка належним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до дітей (а. с. 12).

Також відповідно до акта ОСОБА_6 з 19 листопада 2014 року проживає у АДРЕСА_1 з колишнім чоловіком ОСОБА_7 та синами: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 13).

Відповідно до характеристики ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем навчання, обоє батьків приділяють увагу вихованню сина, хлопець забезпечений матеріально (має все необхідне шкільне приладдя, спортивний одяг) та охайно виглядає (а. с. 14).

Згідно зі ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо.

Відмовляючи у позові, суди вийшли за межі позовних вимог, безпідставно застосували до спірних правовідносин норми ст. ст. 188, 190 СК України, оскільки таких у позові ОСОБА_6 не заявляла, чим порушили вимоги ст. 11 ЦПК України. Суди не врахували, що у даному випадку позивачка стала проживати разом із дітьми, забезпечувати їх матеріально, тобто наголошувала, що підстави для стягнення з неї аліментів відпали. Однак зазначені доводи судами не перевірено, доказам не надано відповідної правової оцінки.

Ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом не враховано вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не встановлено фактичних обставин, неправильно застосовано норми матеріального права, не досліджено доказів, наданих сторонами, та не надано цим доказам відповідної правової оцінки, а суд касаційної інстанції зазначеними повноваженнями не наділений, тому судові рішення належить скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарження не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: Г.І. Мостова
В.І. Мартинюк
М.І. Наумчук
О.М. Ситнік