Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у.№ 310/1050/15
Провадження № 22-ц/778/4804/15
Головуючий у 1-й інстанції: Пустовіт З.П.
Суддя-доповідач: Сапун О.А. РІШЕННЯ
05 серпня 2015 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого: Пільщик Л.В.,
суддів Савченко О.В.,
при секретарі: Бурима В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Амарант - Агро» про стягнення компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -
У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, який на протязі розгляду справи декілька разів доповнювала в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні щодо періоду затримки та розміру.
В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 01.10.2008 року по 27.04.2010 року. Станом на день її звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку, тому вона звернулася до суду з позовом про стягнення відповідних сум.
Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2011 року її позов, заявлений до ТОВ «Амарант-Агро», був задоволений. З відповідача на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 26 976,21 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 6 623,75 грн., заборгованість по оплаті періоду тимчасової непрацездатності у сумі 12 907,79 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 22 250 грн., компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 4727,35 грн., середній заробіток за затримку видачі трудової книжки у сумі 3 732,10 грн., у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., всього 78 208,20 грн.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19.05.2014 року по іншій справі №22-ц/775/4553/2014 року за її позовом до ТОВ «Амарант-Агро» судом було вирішено стягнути на її користь середній заробіток за період з 24.01.2011 року по 04.09.2013 року. Тому вона звільнена від доказування на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України обставин щодо перебування в трудових відносинах, наявності заборгованості по зарплаті та компенсації заробітної плати за порушення строків її виплати, розміру середньоденного заробітку -125 грн. на день. Заборгованість по заробітній платі їй була повністю виплачена 04.09.2013 року, однак відповідачем за період з 24.01.2011 року по 04.09.2013 року компенсація заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати не нараховувалася і не виплачувалася. Судом також ці питання раніше не вирішувалися.

Компенсація у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 4727,35 грн. стягнута за рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області малася перед нею станом на дату подання первісного позову до суду по зазначеній справі. Тому вважає, що вона має право на компенсацію з роботодавця заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з 24.01.2011 року по 04.09.2013 року, яку вона визначила відповідно до індексу споживчих цін для визначення суми компенсації зарплати згідно наведеної таблиці, та яка становить 728 грн. 36 коп. (26976,21 грн. х 2,7% = 728,36 грн.). Відповідно до ст.117 КЗпП України, у зв'язку з тим, що роботодавець, не нарахував та не виплатив їй компенсацію за період з 24.01.2011 року по 04.09.2013 року, він повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 04.09.2013 року по 02.06.2015 року за 636 днів, що складає 79 500,00 грн. ( 125 х 636 = 79 500).

Відповідно до статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звертатися до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком тому строк звернення до суду нею не пропущений. Оскільки відповідач не виплатив всі суми, належні їй як звільненому працівнику в день звільнення, їй заподіяна моральна шкода, розмір якої вона оцінює у 10000,00 грн. Вона відчувала моральні страждання, так як тривалий час не отримувала всі суми, належні їй при звільненні, які були джерелом прибутку для неї, матеріальний тягар через нестачу коштів, вимушена була вживати додаткових заходів для організації свого життя, зокрема, позичати.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального права, просить заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити і стягнути з ТОВ «Амарант-Агро» на її користь 728 грн.36 коп. компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з 24.01.2011 року по 04.09.2013 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.09.2013 року по день ухвалення рішення з розрахунку по 125 грн. на день., у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

С судове засідання апеляційного суду Запорізької області сторони не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності. ТОВ «Амарант-Агро» про причини неявки не сповістило. З урахуванням викладеного, на підставі положень частини 2 статті 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 пропустила передбачений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду за захистом порушеного права.

З таким висновком не можна повністю погодитися з наступних підстав.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата усіх належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення.

Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу, для звернення працівника до суду з вимогою про вирішення трудового спору щодо виплати середнього заробітку за час затримки проведення належного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та про виплату втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, а також моральної шкоди, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплати усіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

У рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року зазначено, що положення частини 2 статті 233 КЗпП України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" судам роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Амарант-Арго» з 01.10.2008 року по 27.04.2010 року. Станом на день її звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку, тому ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення відповідних сум, у тому числі компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати.

За змістом статті 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація втрати частини заробітної плати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати поширюється на випадки порушення передбачених статтею 115 КЗпП України строків виплати заробітної плати.

Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2011 року позов ОСОБА_2 був задоволений. З відповідача на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 26 976,21 грн., яка нарахована та не виплачена при звільненні, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 6 623,75 грн., заборгованість по оплаті періоду тимчасової непрацездатності у сумі 12 907,79 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 22 250 грн. у період з 27 квітня 2010 року по 24 січня 2011 року, компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 4727,35 грн., середній заробіток за затримку видачі трудової книжки у сумі 3 732,10 грн., у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., всього 78 208,20 грн. ( а. с. 74 )

Вказане рішення було фактично виконано 04 вересня 2013 року.

03 лютого 2015 року позивачка заявила позов про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати за період з 24 січня 2011 року по 04 вересеня 2013 року ( з моменту ухвалення вказаного вище рішення до його фактичного виконання ) і просила задовольнити позов на підставі статті 34 Закону України "Про оплату праці" щодо стягнення 728 грн.36 коп., на підставі статті 117 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати 728 грн. 36 коп., у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.

Разом з тим, ОСОБА_2 з відповідачем у трудових відносинах не перебуває з 27 квітня 2010 року і з цього часу заробітна плата їй на підставі статті 115 КЗпП України не нараховується та не виплачується.

Після ухвалення рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2011 року, яким вирішений по суті спір про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка утворилася станом на 27 квітня 2010 року - на момент звільнення ОСОБА_2, заробітна плата не підлягає коригуванню на підставі статті 34 Закону України "Про оплату праці", так як виконання судового рішення перейшло у стадію виконання відповідно до норм цивільного процесуального законодавства і вже не може визначатися як порушення термінів виплати заробітної плати.

Крім того, з'ясовано, що після 04 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернулася з новим позовом про стягнення з відповідача на підставі статті 117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку за період невиконання судового рішення з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року у сумі 119 125 грн., у відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн.

Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2014 року позов було задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Амарант-Арго» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року у сумі 119 125 грн., у відшкодування моральної шкоди - 500 грн.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 19 травня 2014 року частково задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Амарант-Агро». Рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2014 року скасовано в частині спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Амарант-Арго» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року у сумі 81 750 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін ( а. с. 75-77 ).

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 не має права на компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у період виконання судового рішення з 24 січня 2011 року по 04 вересня 2013 року, а також на стягнення з відповідача на підставі статті 117 КЗпП України середнього заробітку за затримку виплати 728 грн. 36 коп. та відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2015 року підлягає зміні. У позові ОСОБА_2 слід відмовити через безпідставність заявлених вимог, а не по причині пропуску строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України.

Керуючись ст. ст. 307,309 колегія суддів, -

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 червня 2015 рокузмінити у частині правових підстав відмови у позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: