Справа № 522/2199/15-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

22 липня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого одноособово судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання Громова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2; за участю третьої особи ВАТ НАСК «Оранта» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з відповідача на її користь відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 11009,00 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн..

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що 16 квітня 2014 року о 11 год. 35 хв. в м. Одесі, ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Французький бульвар у проїзді будинку №60, не переконався у безпеці руху для інших учасників, що призвело до зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, який є чоловіком позивачки. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю НОМЕР_2, який належить саме позивачці, ОСОБА_1, завдано значну шкоду.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2014 року по справі №522/12932/14-п, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Позивач зазначає, що внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди їй було завдано матеріальну шкоду. Так, згідно Рахунка на оплату №14219 від 16 січня 2015 року, ТОВ «Інжпроект» здійснило відновлювальні роботи, на загальну суму 11009,00 грн., яку позивач просить відшкодувати, шляхом її стягнення з відповідача.

Представник позивача під час судового засідання підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволені.

Представник третьої особи, ВАТ НАСК «Оранта», у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання третя особа повідомлялася належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2014 року по справі №522/12935/14-ц про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Під час розгляду в судовому засіданні вказаної адміністративної справи судом встановлені обставини, які є преюдиціальними для розгляду даної справи, а саме те, що 16 квітня 2014 року о 11 год. 35 хв. в м. Одесі, ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Французький бульвар у проїзді будинку №60, здійснював рух транспортного засобу заднім ходом і не переконався у безпеці руху для інших учасників, що призвело до зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 встановлено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

В своїх запереченнях відповідач, ОСОБА_2 наголошує на тій обставині, що на час дорожньо-транспортної пригоди, його цивільно-правова відповідальність, згідно Полісу №АС/7779767, була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта». Згідно авто товарознавчого дослідження та ремонтної калькуляції ТОВ «Гарант Асістанс» був розрахований збиток в сумі 1364,55 грн., який було завдано автомобілю ОСОБА_1 та який, згідно акту від 10.11.2014 р., в повному обсязі був сплачений ВАТ НАСК «Оранта». Враховуючи зазначене, відповідач не згоден на відшкодування позивачці зазначеної нею суми.

Суд, проаналізувавши заперечення відповідача, прийшов до наступних висновків.

З наданих відповідачем суду письмових доказів, вбачається, що 17 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ВАТ НАСК «Оранта» було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів строком на один рік, що підтверджується Полісом №АС/7779767.

Відповідно до умов вказаного договору та Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» страховик взяв на себе зобов'язання у випадку настання страхової події відшкодувати завдану особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «TOYOTA COROLLA» 2006 року випуску, н/з НОМЕР_3. При цьому, ліміт відповідальності за цим договором встановлений, зокрема, за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50000,00 грн., розмір франшизи - 510,00 грн.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Абзац 2 пункту 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року № 4 передбачає, що оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

З матеріалів страхової справи №3535 за договором обовязкового страхування цивільної відповідальності АС 7779767 від 16.01.2014 р. вбачається, що з метою отримання компенсації завданої шкоди з вини ОСОБА_2, ОСОБА_4 03.11.2014 р. звернулася до НАСК «Оранта» з Заявою про страхове відшкодування, реєстр. №3535.

За результатами звернення ОСОБА_4, ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» було проведено Дослідження №ВН1112ЕА-07.08/2 та 07.08.2014 року та зроблено висновок, за яким: «матеріальний збиток згідно умов страхування, завданий власникові Toyota Highlander, держномер ВН1112ЕА, в результаті його пошкодження , визначений на підставі Протоколу огляду і калькуляції відновлювального ремонту складає:1874,55 грн».

На підставі вищезазначеного дослідження НАСК «Оранта» складено Страховий акт №ОЦВ-14-3535/1, відповідно до якого сума страхового відшкодування ОСОБА_1 склала 1364,55 грн.

Позивачем, як основний доказ суми збитків у розмірі 11009 грн. предявлено Рахунок на оплату №14219 від 16.01.2015 р., відповідно до якого ТОВ «Інжпроект» здійснило відновлювальні роботи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши надані стороною позивача докази, які обґрунтовують розмір позовних вимог, суд прийшов до висновку про їх неналежність, оскільки суду не надано відповідного підтвердження, що має відповідне значення щодо причинно-наслідкового взаємозвязку між сумою зазначеною в позовних та фактичною матеріальною шкодою завданої з вини відповідача. Суду не надано відповідного підтвердження розрахунку позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 11009,00 грн. грн. є необґрунтованими та недоведеними. Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2; за участю третьої особи ВАТ НАСК «Оранта» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

22.07.2015