Номер провадження: 22-ц/785/4335/15
Головуючий у першій інстанції Чебан Н.В.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Желєзнову В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про поворот виконання судового наказу судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 травня 2012 року за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (грошового забезпечення) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

21 травня 2012 року суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за заявою ОСОБА_1 видано судовий наказ про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 122079,25 грн. Вказані кошти на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року в справі №2а-1216/10/1505 були донараховані за період з квітня 2006 року по червень 2010 року по щомісячній надбавці грошового забезпечення в розмірі 100%, щомісячної надбавки за безперервну службу в розмірів 50%, винагороди, яка виплачується за наявності безперервної календарної військової служби понад 20 років, в розмірі 1,5 посадового окладу і окладу за військове звання (т.1 а.с.9, 15, 24-26).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 7 лютого 2013 року постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 листопада 2010 року, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2011 року в справі №2а-1216/10/1505 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення невиплачених коштів скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.66, 68, т.2 а.с.52-53, 73-75, 173-178).

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 червня 2012 року в задоволенні заяви командира військової частини НОМЕР_1 про скасування судового наказу відмовлено (т.1 а.с.32, т.2 а.с.26-27). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2013 року ухвалу судді від 27 червня 2012 року скасовано з передачею питання на новий розгляд (т.2 а.с.90-92).

При новому розгляді заяви військової частини НОМЕР_1 про скасування судового наказу ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2013 року виданий суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області судовий наказ від 21 травня 2012 року про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (грошового забезпечення) в сумі 122079,25 грн. скасовано (т.1 а.с.169-169).

5 липня 2013 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з заявою про поворот виконання виданого суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області судового наказу від 21 травня 2012 року про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 122079,25 грн. та зобов`язання ОСОБА_1 повернути кошти в сумі 122079,25 грн. як такі, що безпідставно стягнуті за скасованим судовим наказом (т.1 а.с.171-173).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 жовтня 2013 року відмовлено в задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про поворот виконання судового наказу (т.1 а.с.193-195). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2013 року ухвалу суду першої інстанції від 15 жовтня 2013 року скасовано, з передачею питання на новий розгляд (т.1 а.с.240-242).

При новому розгляді ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2015 року заяву про поворот виконання судового наказу задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 повернути військовій частині НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 122079,25 грн., як такі, що безпідставно стягнуті за скасованим судовим наказом від 21 травня 2012 року судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (т.2 а.с.237-238).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2015 року скасувати, постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про поворот виконання судового наказу.

Неправильність ухвали суду апелянт мотивував порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судовий наказ від 21 травня 2012 року видано суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 122079,25 грн. Судовий наказ скасовано після його виконання. Поворот виконання судового наказу заявлено з підстав безпідставного стягнення з військової частини НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 122079,25 грн. за скасованим судовим наказом.

Задовольняючи заяву військової частини НОМЕР_1 про поворот виконання судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що положення частини 2 статті 382 ЦПК України, які передбачають особливості повороту виконання окремих категорій справ, зокрема, справ про стягнення заробітної плати, не поширюються на правовідносини військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 в період проходження служби в органах прокуратури України на посаді прокурора Болградського гарнізону отримував не заробітну плату, а грошове забезпечення.

Висновок суду є помилковим з огляду на наступне.

Пунктом 2.1 рішення Конституційного Суду України від 25 жовтня 2007 року в справі №10-рп/2007 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини четвертої статі 50 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що згідно статті 121 Конституції України, статей 6,13 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему органів, до якої належать військові прокурори. Системний аналіз статей 15, 16, 46, 46-1, 50, 50-1 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що кадри органів прокуратури також становлять єдину систему, тобто військовослужбовці

військових прокуратур, які перебувають на посадах прокурорів (стаття 56 Закону) і слідчих прокуратури, є працівниками прокуратури України. Згідно пункту 2.2. вказаного рішення посилання в частині другій статті 46-1 Закону України «Про прокуратуру» на те, що військовослужбовці військових прокуратур проходять службу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інших законодавчих актів України, якими встановлені правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України, стосуються лише тих особливостей, які не можуть бути притаманні проходженню служби іншими працівниками прокуратури, зокрема, відмінностей, пов`язаних з наявністю офіцерського звання і порядком його присвоєння, порядком отримання продовольчого та речового забезпечення, обмундирування, надання певних пільг і компенсацій, передбачених саме для військовослужбовців, тощо.

Відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу, інших виплат (крім надбавки за ранг та надбавки за вислугу років), установлених цією постановою, а також окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, установлених у розмірі і порядку, що визначаються законодавством для військовослужбовців. Для обчислення розміру складових грошового забезпечення замість надбавки за ранг застосовується розмір окладу за військовим званням.

Відповідно до статей 49, 52 Закону України «Про прокуратуру» працівники військових прокуратур, отримують заробітну плату (грошове забезпечення), яка складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років та фінансується за рахунок Міністерства оборони України.

ОСОБА_1 як військовий прокурор Болградського гарнізону приймався та звільнявся з роботи Генеральним прокурором України, військова частина забезпечувала ОСОБА_1 грошове забезпечення (винагороду, обчислену у грошову виразі за проходження служби), що фактично є заробітною платою (винагородою, обчисленою у грошовому виразі та виплаченою за виконану роботу) в розумінні трудового законодавства.

Таким чином, в порядку застосування положень частини 2 статті 382 ЦПК України поворот виконання виданого суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області судового наказу від 21 травня 2012 року про стягнення на користь ОСОБА_1 122079,25 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (грошового забезпечення), не допускається. Питання про те, що судове рішення про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (грошового забезпечення) обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях ОСОБА_1 , не ставиться.

Позиція щодо грошового забезпечення висловлена Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ в іншій аналогічній справі ОСОБА_1 (т.2 а.с.222-225, т.3 а.с.47-49).

Керуючись ст.303, п.2 ч.2 ст.307, п.2 ч.1 ст.312, ст.313, п.6 ч.1 ст.314, ст.ст.315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2015 року скасувати.

В задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про поворот виконання виданого суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області 21 травня 2012 року судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (грошового забезпечення), - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич