У х в а л а

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Український Страховий Дім» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про компенсацію завданих збитків суми сплаченого страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року приватне акціонерне товариство «Український Страховий Дім» (далі - ПрАТ «Український Страховий Дім») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про компенсацію завданих збитків суми сплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги ПрАТ «Український Страховий Дім» мотивувало тим, що згідно з укладеним між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_5 договором про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, банк відкрив ОСОБА_5 картковий рахунок і відновлювальну кредитну лінію, а останній зобов'язався погашати кредит і відсотки за його користування.

26 липня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПрАТ «Український Страховий Дім» укладено договір добровільного страхування кредитів, предметом якого є майнові інтереси банку, що пов'язані з невиконанням або неналежним виконанням позичальниками своїх зобов'язань.

У вересні 2013 року банк звернувся до ПрАТ «Український Страховий Дім» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування у зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором, а саме виникнення у зв'язку зі смертю останнього простроченої заборгованості за його картковим рахунком.

Страховиком визнано подію страховим випадком й виплачено страхове відшкодування у розмірі 7 142 грн. 56 коп.

Посилаючись на те, що відповідачі є спадкоємцями ОСОБА_5, які в установленому законом порядку прийняли спадщину після його смерті, ПрАТ «Український Страховий Дім» просило стягнути з них вказану суму страхового відшкодування в рахунок компенсації завданих збитків страховику.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПрАТ «Український Страховий Дім» по 3 570 грн 59 коп. з кожного суми сплаченого страхового відшкодування в межах вартості спадкового майна.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що до позивача в силу вимог закону та умов договору добровільного страхування кредитів перейшло право вимоги до спадкоємців, невиконання якими вимог страховика призвело до виникнення збитків у розмірі виплаченого страхового відшкодування в сумі 7 141 грн 17 коп., які підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках в межах вартості успадкованого майна.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 5 серпня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 укладено договір № 207 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, згідно з яким ОСОБА_5 було відкрито картковий рахунок і відновлювальну кредитну лінію, а ОСОБА_5 зобов'язався погашати кредит і проценти за його користування на умовах, визначених договором.

Відповідно до умов договору, укладеного 26 липня 2011 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПрАТ «Український Страховий Дім», позивачем був застрахований ризик банку щодо невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, у тому числі і в разі смерті позичальника ( пп. 4.2, 9.2 договору).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, у зв'язку з чим банк звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, у зв'язку із невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до пп. 4.1-4.2 договору страхування, страховим випадком є факт завдання банку збитків внаслідок невиконання або часткового невиконання позичальником своїх зобов'язань по поверненню суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені в конкретній кредитній угоді, внаслідок неплатоспроможності позичальника. Під неплатоспроможністю позичальника сторони розуміють невиконання позичальником умов кредитної угоди по своєчасній сплаті кредиту та/або процентів за користування кредитом понад десять календарних днів з будь-яких причин, за винятком тих, що передбачені розділом 9 цього договору.

У розділі 9 цього договору зазначений вичерпний перелік причин відмови здійснення страхової виплати.

Згідно з умовами договору страхування ПрАТ «Український Страховий Дім» було визнано заявлену подію страховим випадком і здійснено виплату банку страхового відшкодування в розмірі 7 142 грн. 56 коп.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 8.3 договору страхування, укладеного між банком та ПрАТ «Український Страховий Дім» передбачено, що розмір страхового відшкодування - це заборгованість позичальника за кредитною угодою в розмірі непогашеної суми кредиту та процентів за користування кредитом за три місяці згідно з умовами конкретної кредитної угоди на дату настання страхового випадку.

Відповідно до чч. 1, 2, 4 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені

чч. 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Результат аналізу указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред'явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Як роз'яснено у п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня

2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положення ст. 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Заперечуючи проти позову, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначали про пропуск позивачем встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України строку, оскільки з дати смерті ОСОБА_5 останньому припинилося нарахування пенсії з грудня 2011 року й, відповідно, припинилося автоматичне безготівкове відрахування від пенсійного надходження з банківського рахунку ОСОБА_5 визначених кредитним договором сум, що свідчить про своєчасну обізнаність банку про смерть ОСОБА_5

Також відповідачі категорично заперечували наявність будь-якої заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором на день його смерті.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог

ст. ст. 212- 214 ЦПК України на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, не дослідив умов укладеного між банком та позивачем договору добровільного страхування кредитів й не врахував, що ОСОБА_5 не був стороною вказаного договору.

З урахуванням заперечень відповідачів, суд першої інстанції взагалі не перевірив, коли саме припинилося нарахування пенсії ОСОБА_5, та не перевірив розрахунку заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором, усіх її складових та часу нарахування, не взяв до уваги, що п. 3.1.3 договору про відкриття фізичній особі карткового рахунку (а.с. 10) передбачено, зокрема, повідомлення клієнта про наявність у нього заборгованості, унаслідок чого не встановив факту наявності заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором, взявши за основу лише доводи позивача, й не навівши на підтвердження цього жодного належного й допустимого доказу.

Суд не звернув уваги на те, що строк дії кредитного договору співпадає зі строком дії картки, яка діяла з 23 серпня 2011 року до 23 серпня 2012 року (а.с. 45), а до страхової компанії банк звернувся у 2013 році.

Не з'ясував суд першої інстанції і того, чи входить до страхової виплати штраф та пеня.

Також суд належним чином не з'ясував, які правовідносини виникли між сторонами: суброгація чи регрес.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України на викладене також уваги не звернув і залишив вказане рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, судом як першої так і апеляційної інстанції у порушення вимог ч. 4 ст. 338 ЦК України не були враховані висновки й мотиви, з яких були скасовані попередні судові рішення, які є обов'язковими при новому розгляді справи.

За таких обставин, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, оскільки судами при їх ухваленні допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи й є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2015 року скасувати.

Справу за позовом приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про компенсацію завданих збитків суми сплаченого страхового відшкодування передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік