АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача Антоненко Н.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України РагімовоїАсі Назимівни, зацікавлена особа Публічне акціонерне товариство «БанкПетрокоммерц Україна».

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії головного державного виконавця Департаменту ДВС МУЮ України Рагімової А.Н., відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.05.2011 Солом'янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 2-3722/2010 про солідарне стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Петрокомерц - Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 725 965,89 дол. США, що за курсом НБУ становить 45 864 986,68грн; 1 100грн штрафу за невиконання зобов'язань; 1 700,00грн судового збору та 120,00грн витрат на ІТЗ.

Під час виконання провадження з виконання цього рішення 27.05.2011 головним державним виконавцем Роєнком Р.В. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-3722/2010 від 20.05.2011.

23.05.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України складено акти опису та арешту майна боржника, а саме чотирьохкімнатних квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 які розташовані за адресою АДРЕСА_2, та квартири НОМЕР_3 яка розташована за адресою АДРЕСА_3. 13.02.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України затверджено Акти про реалізацію квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 які розташовані за адресо АДРЕСА_2, згідно яких, переможцем торгів було визнано іпотекодержателя ПАТ «Банк Петрокоммерц Україна».

Постановою державного виконавця ДВС ГУЮ України від 06.02.2013 на майно ОСОБА_3 накладено арешт, зокрема, на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Виходячи з того, що рішення суду ухвалено, а виконавче провадження з його виконання розпочато до набрання чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд першої інстанції вважав, що його дія до спірних правовідносин не застосовується, та дійшов висновку, що скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а дії державного виконавця грунутються на вимогах закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 18.09.2015 та постановити нову, якою задовольнити її скаргу у повному обсязі.Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином (ас. 163-165), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін з наступних підстав.

Встановлено, що на виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03.12.2010 видано виконавчий лист №2-3722/10 від 20.05.2011 про солідарне стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Петрокомерц-Україна» заборгованості за кредитним договором 5 725 965,89 доларів США, що за курсом НБУ становить 45 864 389,68 грн, який пред'явлено до примусового виконання Відділу примусового виконання рішень ДВС України. Державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» було проведено відповідні виконавчі дії, а саме складено акти опису та арешту майна боржника, проведено оцінку та складено відповідні Звіти з незалежної оцінки чотирьохкімнатних квартир НОМЕР_1, загальною площею 171,50 кв.м. та НОМЕР_2 загальною площею 170,40 кв.м., які розташовані за адресо. АДРЕСА_2, ринковою вартістю 8 294 708,00грн та 8 241 506,00грн, які в подальшому шляхом реалізації предмету іпотеки з прилюдних торгів були передані Банку, проте, вимоги стягувача не було задоволено у повному обсязі.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуто нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання, і у позичальника у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140мІ для квартири.

Оскільки під час виконавчого провадження з публічних торгів реалізовано майно (дві чотирьохкімнатні квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 які розташовані за адресо АДРЕСА_2), надане як забезпечення кредиту ОСОБА_3 в іноземній валюті, при чому площа кожної з реалізованих перевищує 140мІ, що не відповідає передбаченим п. 1 ч. 1 Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» умовам, - правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3

Крім того, реалізація майна, переданого в іпотеку за кредитом ОСОБА_3 та належного на праві власності ОСОБА_6, не дає підстав вважати порушеними права ОСОБА_3 за відсутності належних і допустимих доказів про використання нею реалізованих квартир як місця постійного проживання та відсутності іншого нерухомого жилого майна.

Доводи скарги на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України та апеляційної скарги ОСОБА_3 про зупинення виконавчих дій до вдосконалення механізму, передбаченого ст. 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не заслуговують на увагу, оскільки вказаним законом чітко визначено, за яких умов він підлягає застосуванню і коли втрачає чинність (ст. 3 Закону). Оскільки належних доказів на настання передбачених ст. 3 Закону обставин суду не надано, колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують і на його правильність не впливають. Обставини на які посилається ОСОБА_3 в обґрунтуванні своїх вимог за скаргою, не є підставою для зупинення виконавчих дій.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі Солом'янськогорайонного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року, не спростовують і на їх правильність не впливають.

Передбачених ст. 312 ЦПК України підстав для скасування ухвали Солом'янськогорайонного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 311-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Солом'янськогорайонного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна