Справа № 750/6339/15-ц
Провадження № 4-с/750/76/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Коверзнева В. О.,

при секретарі Мачачі І. П.,

за участю: заявника ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, субєкта оскарження,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_3,

в с т а н о в и в:

30.06.2015 року ОСОБА_1 (далі заявник) звернулася до суду зі скаргою на дії заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_3 (далі субєкт оскарження) з приводу винесення 24.06.2015 року постанови про накладення арешту на належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, яку просила визнати незаконною та скасувати, а також зобовязати субєкта оскарження зняти арешт із зазначеної вище квартири.

В обґрунтування скарги вказує, що вона не отримувала копію постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з неї заборгованості на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 в сумі 2572403 грн 90 коп., у межах вартості спадкового майна. Копію цієї постанови було видано 25.06.2015 року лише після письмового звернення до субєкта оскарження. Також, субєкт оскарження не надав строк для добровільного виконання рішення суду, не запропонував визначити перелік майна, на яке можна звернути стягнення в першу чергу, не зясував перелік успадкованого нею майна та не визначився з його вартістю. На думку заявника, зазначене в сукупності є безумовною підставою для визнання незаконною і скасування постанови від 24.06.2015 року про накладення арешту на квартиру.

У судовому засіданні заявник та її представник скаргу підтримали.

Субєкт оскарження вважає, що під час винесення постанови про арешт квартири заявника, ним повністю дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження», в звязку з чим просив у задоволенні скарги відмовити.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.01.2015 року, яке набрало законної сили 21.05.2015 року, стягнуто із заявника на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованість в сумі 2572403 грн 90 коп., у межах вартості спадкового майна. На підставі рішення, 11.06.2015 року судом видано виконавчий лист № 2/750/443/15, який знаходиться на примусовому виконанні у субєкта оскарження.

Постановою від 18.06.2015 року відкрито виконавче провадження № 47906566, а боржнику надано 7-денний строк для добровільного виконання рішення. Матеріалами справи (а. с. 5) підтверджується фактичне отримання заявником вказаної постанови 25.06.2015 року в приміщенні Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції. Достатніх доказів фактичного направлення заявнику постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією субєктом оскарження суду не надано, а копія витягу з Журналу реєстрації вихідної кореспонденції Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції без відмітки поштового відділення про її отримання для відправлення адресату таким доказом не є.

Продовжуючи виконання рішення суду, 24.06.2015 року субєкт оскарження виніс постанову про накладення арешту на належну заявнику на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 4), яку вона отримала 27.06.2015 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі по тексту Закон).

Відповідно до частини другої статті 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Отже, накладення арешту на майно боржника допускається одразу після відкриття виконавчого провадження і не повязано з фактичним отриманням боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження № 47906566, постанова про арешт квартири заявника винесена саме за заявою стягувача, яка повязана з тим, що заявник відчужила належне їй спадкове майно шляхом його дарування іншим особам. Зазначене підтвердила в судовому засіданні й заявник.

Згідно частини першої статті 32 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 52 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Системний аналіз наведених норм Закону в їх взаємозвязку дає суду підстави для висновку, що накладення арешту на майно боржника без вчинення дій, спрямованих на його оцінку, вилучення та передачу на реалізацією не вважається заходом примусового виконання рішення.

За таких обставин, оскаржувана постанова не суперечить вимогам Закону, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Додатково слід зазначити, що винесення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ 15.06.2015 року ухвали, якою зупинено виконання рішення суду, не впливає на законність постанови про арешт квартири заявника, через відсутність доказів доведення змісту цієї ухвали до відома субєкта оскарження станом на 24.06.2015 року.

Керуючись статтями 10, 208 210, 293, 383 387 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 5 днів з дня її проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя В. О. Коверзнев