Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Василевича В.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 червня 2015 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за договором №RОН0RК15362293 від 16 вересня 2005 року в сумі 9073 грн. 65 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність та необґрунтованість в зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом безпідставно відхилено, подані нею докази, зокрема судовий наказ №2-н-5/07 від 22.01.2007 року, на підставі якого з неї було стягнуто на користь позивача заборгованість в сумі 2517,46 грн. та довідку ВП "Локомотивне депо Здолбунів" Львівської залізниці, оскільки інших кредитних договорів в період з 2005 року по 2007 рік вона з ПАТ КБ "Приватбанк" не укладала, а тому стягнення за вказаним судовим наказом було здійснено в рахунок погашення заборгованості саме за кредитним договором №RОН0RК15362293 від 16 вересня 2005 року, що не було спростовано позивачем.

Висновок суду про те, що відповідно до розрахунку заборгованості прострочена заборгованість за кредитом зменшилась за рахунок реалізації заставного майна є безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази реалізації заставного майна.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" відмовити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 вересня 2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №RОН0RК15362293, згідно якого банк надав останній кредит у сумі 2148,90 грн. на строк до 13 вересня 2007 року включно на споживчі цілі: купівля ТНС, зі сплатою щомісячних платежів у сумі 134,87 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 1,38% щомісячно (п.1.1 договору).

Цього ж дня між сторонами укладений договір застави рухомого майна №RОН0RК15362293, згідно якого ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №КОН0КК15362293 від 16 вересня 2005 року передала банку у заклад предмети застави (телевізор, DVD-плейер, мобільний телефон).

Банк виконав свої зобов'язання та надав ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом перерахування їх на відкритий у РФ АКБ "Укрсоцбанк" рахунок для ТОВ "Ельдорадо-Захід", що не заперечується відповідачкою.

ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 7 жовтня 2014 року утворилась заборгованість, за кредитним договором в загальному розмірі 30406,74 грн. та складається з: тіла кредиту - 1293,53 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 9416,51 грн. та пені за несвоєчасність виконання договірних зобов'язань у розмірі 19696,7 грн.

22 лютого 2012 року ОСОБА_1 передала банку заставне майно на відповідальне зберігання, що підтверджується копіями її заяви та відповідних актів передачі.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідачки по передачі заставного майна свідчать про визнання нею свого боргу, а тому строк позовної давності був перерваний та розпочався заново з 22 лютого 2012 року.

Однак, такі висновки суду зроблені з порушенням норм матеріального права та не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Частиною 5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Вбачається, що кінцевим терміном повернення відповідачкою кредиту було визначено 13 вересня 2007 року, договір про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладався.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За змістом ст. ст. 257, 264 ЦК України позовна давність може перерватися лише в межах строку позовної давності, а не після її спливу.

Відповідачка 12.05.2015року до суду першої інстанції подала заяву про застосування строків позовної давності.(а.с.52)

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що останній платіж позичальником був здійснений 23 травня 2008 року, а тому саме з цієї дати слід розраховувати перебіг позовної давності, яка спливла 23 травня 2011року.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що в зв'язку з передачею відповідачкою заставного майна строк позовної давності був перерваний та розпочався заново з 22 лютого 2012 року, оскільки вказані дії ОСОБА_1 були вчинені поза межами строку позовної давності.

З позовом ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся лише 28 жовтня 2014 року і вимог про поновлення цих строків не заявляв, а тому ПАТ КБ "Приватбанк" в позові слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Покликання апеляційної скарги на судовий наказ №2-н-5/07 від 22 січня 2007 року, на підставі якого нібито стягнуто із ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" заборгованість по вказаному кредиту є безпідставними, оскільки як вбачається із тексту цього наказу він виданий про стягнення заборгованості по кредитній картці в розмірі 2517,46 грн. та сума стягнутих коштів не відповідає розміру заборгованості за даним кредитним договором станом на 10 січня 2007 року.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 червня 2015 року скасувати.

Публічному акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк" у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №RОН0RК15362293 від 16 вересня 2005 року відмовити за пропуском строку позовної давності.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Василевич В.С.

Шимків С.С.