Головуючий суду 1 інстанції - Коваленко Д.С.
Доповідач - Карайван Т.Д.
Справа № 425/3251/14-ц
Провадження № 22ц/782/346/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого: Карайван Т.Д.

Суддів: Стахової Н.В., Яресько А.В.

При секретарі: Козубській А.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Рубіжанського міського суду від 9 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 яким після уточнення, просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_2, шляхом виселення відповідачки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що зазначена квартира була придбана ним за договором купівлі-продажу 22 грудня 2014 року у ОСОБА_4 Відповідачка, яка отримала право користування квартирою у колишнього її власника, втратила означене право через те, що власник квартири змінився. . Оскільки закон не передбачає у випадку зміни власника квартири перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника, а відповідачка не є членом його сім'ї і добровільно квартиру не звільняє, проживання відповідачки у цій квартирі створює йому перешкоди у здійсненні права власності, ОСОБА_3 просив задовольнити його позовні вимоги.

Заочним рішенням від 09 квітня 2015 року Рубіжанський міський суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі. Усунув перешкоди у користуванні ОСОБА_3 належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_2 Виселив ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1) з квартири. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у сумі 243 грн.60 коп.

ОСОБА_2 05 травня 2015 року звернулася до Рубіжанського міського суду з заявою про скасування заочного рішення, яка ухвалою суду від 21 травня 2015 року була залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі, відповідачка просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити позивачеві у задоволені позову, посилаючись на те, що ОСОБА_3 купив частку в спірній квартирі, договір купівлі - продажу між ним та ОСОБА_4 не можна вважати укладеним у зв'язку з невідповідністю технічної документації на квартиру і змістом договору, а тому у позивача відсутнє право на захист права власності, яке не виникло.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 проживала у спірній квартирі з дозволу колишнього власника ОСОБА_5 у якості члена його сім'ї. Після його смерті, яка настала у лютому 2014 року, власником квартири стала сестра померлого - ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом. Дана обставина визнана сторонами і не оспорюється.

22 грудня 2014 року позивач на підставі договору купівлі-продажу з ОСОБА_4 придбав спірну квартиру у власність, але в квартирі залишилася проживати відповідачка, яка вважає що має право користуватися нею, т.я. вклала гроші за життя ОСОБА_5 в її придбання.

Задовольняючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженням власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд першої інстанції, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року „ Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України із змінами та доповненнями, з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

З огляду на вказане, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сім'ї власника житла на користування ним та обсяг цього права залежить від виникнення у власника житла права власності на нього. Таким чином, припинення права власності особи на житло припиняє право членів сім'ї на користування цим житлом, а права членів сім'ї власника будинку (квартири) на об"єкт власності є похідним від права самого власника.

Частина 4 ст.156 ЖК України із змінами та доповненнями передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, однак при цьому є важлива умова, а саме збереження права власності на житло цього власника, тобто незмінність власника майна.

Частиною 2 ст.64 ЖК України встановлений перелік членів сім`ї власника житла, яким, зокрема є дружина власника, його діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

У розумінні вимог вищевказаної норми закону, відповідачка не була членом сім'ї ОСОБА_4-спадкоємиці померлого ОСОБА_5, а також не є членом сім`ї теперішнього власника, яким є позивач.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що оскільки відповідачка не є членом сім`ї власника квартири за адресою, АДРЕСА_1 не була членом сім`ї попереднього власника цієї квартири, вона не має права користуватися спірним житловою площею, оскільки таке право надано законом тільки членам сім"ї власника квартири та є похідним від права самого власника за умови незмінності останнього.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ч.1 ст.156 ЖК України з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення прав власності особи на будинок припиняє право членів сім'ї на користування цим будинком. Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Таким чином, права членів сім'ї власника квартири на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Аналогічні висновки містяться в ухвалах Верховного Суду України у справах: №6-10723св08, № 6-2778св08, №6-55662св10, та постанові № 6-158ц/14, прийнятою в порядку ст.355 ЦПК України, згідно з якими право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами, в розумінні ст.57 ЦПК України, є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, відповідачкою ОСОБА_2 не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правових підстав користування квартирою, який належить на праві власності позивачу ОСОБА_3

Також колегією суддів береться до уваги те, що відповідачка не відносилася до членів сім'ї колишнього власника спірної квартири ОСОБА_4, і не відноситься до членів сім"ї теперішнього власника -позивача по справі, а тому не має передбаченого ст.405 ЦК України права користування даним будинком.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, за адресою: , АДРЕСА_2 ухвалене на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв"язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм матеріального та процесуального права, правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, тому рішення про задоволення позовних вимог відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на ту обставину, що позивачем придбана квартира площею меншою, ніж вказано в технічному паспорті на неї, тобто придбана не вся квартира а її частина, що не дає позивачу права вирішувати питання щодо позбавлення позивачки права користування спірною квартирою, не заслуговують на увагу, оскільки технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, і його зміст не впливає на наявність чи відсутність у особи права власності на нерухоме майно, підтвердженого договором купівлі-продажу та державною реєстрацією.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.308,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Рубіжанського міського суду від 9 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: