АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/5427/15 Головуючий 1 інст.: Бутенко В.М.
Справа №623/5265/14-ц Доповідач: Кіпенко І.С.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Кіпенка І.С.,

суддів Шаповал Н.М., Котелевець А.В.,

за участі секретаря Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 травня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, Служба у справах дітей Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

в с т а н о в и л а:

08 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з уточненим в подальшому позовом та просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HAZ0GK01270014 від 01.11.2006 року в розмірі 7 831,61 дол. США, що в еквіваленті за курсом 15,56 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.11.2014 року, складає 121 859 грн. 85 коп.:

- звернути стягнення на квартиру №19, загальною площею 31,20 кв.м., житловою площею 16,70 кв.м., яка розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Гагаріна, будинок №10, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №HAZ0GK01270014 від 01.11.2006 р.) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки;

- виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які зареєстровані та/або проживають у квартирі №19 , яка розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Гагаріна, будинок №10.

- стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

У судовому засіданні суду першої інстанції представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції заперечувала проти заявлених вимог в повному обсязі з підстав, викладених у письмових запереченнях, в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Представник Служби у справах дітей Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник Органу опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області надав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.303 ПК України, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду не відповідає.

Як встановлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи, 01 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №HAZ0GK01270014 у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 8 178,22 долари США з метою придбання однокімнатної квартири, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,00% річних із кінцевим терміном повернення кредиту 01 листопада 2026 року (а.с.18-19).

З метою забезпечення вимог за вказаним кредитним договором, 01 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено Договір іпотеки №HAZ0GK01270014, відповідно до якого ОСОБА_2 передала квартиру №19, загальною площею 31,20 кв.м., житловою площею 16,70 кв.м., яка розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Гагаріна, будинок №10 та належить їй на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5 за реєстровим №5755 (а.с.20-22, 132-134).

Вказана квартира, що є предметом іпотеки, придбана ОСОБА_6 за рахунок коштів, які отримані нею за кредитним договором.

На час вирішення спору у вказаній квартирі, крім власника ОСОБА_6, проживають її чоловік ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2), та неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, станом на 13 листопада 2014 року, утворилась заборгованість в розмірі - 7 831,61 долари США, що в еквіваленті за курсом 15,56 грн., відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.11.2014 року, складає 121 859 грн. 85 коп. та складається з наступного:

- 4 406,20 долари США - заборгованість за кредитом;

- 2 156,72 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 318,78 долари США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 949,91 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Розмір заборгованості сторонами не оспорюється, в судовому засіданні апеляційної інстанції сторони погодилися, що ОСОБА_6 з 2012року повернення кредитних коштів не здійснювалось.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що він набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Вказана правова позиція викладена в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 27 травня 2015 року по справі 6-58ЦС15 яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону "Про мораторій", залишаються в силі, а їх виконання зупиняється на час дії Закону "Про мораторій".

Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора, саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, має відповідно до ст.217 ЦПК України вирішити питання про відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням процедури продажу, встановленого ст.38 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленого ст.38 цього закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Як вбачається з договору іпотеки, а саме, з розділу Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, сторони дійшли згоди що звернення стягнення буде проводитись шляхом продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі на умовах та на власний розсуд іпотекодержателя.

Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок чи житлове приміщення, а також згідно ч.1 ст.40 вказаного закону та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

При цьому, враховуючи те, що на час ухвалення рішення продовжує діяти Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та беручи до уваги тимчасовий характер встановлених цим законом заборон, колегія суддів вважає, що в порядку ст.217 ЦПК України виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки має бути відстрочене до закінчення дії зазначеного закону.

За викладених обставин колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру №19, яка розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Гагаріна, будинок №10, належну ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «КБ «ПриватБанк», за кредитним договором №HAZ0GK01270014 від 01.11.2006 року, в розмірі 7 831,61 Доларів США, що за курсом 15,56, відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.11.2014 року, складає 121 859,85 грн., шляхом надання права продажу указаної квартири ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, які зареєстровані та/або проживають у квартирі №19 (предмет іпотеки), розташованій за адресою: м. Ізюм, вул. Гагаріна, буд. 10 з відстрочкою виконання судового рішення на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної скарги ПАТ «КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір в розмірі 1218 грн. 60 коп. та 609 грн. 30 коп. за подання апеляційної скарги, загальний розмір судових витрат 1827 грн., який підлягає стягненню з позивача ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 3,4 ч.1 ст.309, ст. 313, 314, ч. 2ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія ,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 29 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту :

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HAZ0GK01270014 від 01.11.2006 року, в розмірі 7 831,61 Долар США, що за курсом 15,56 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.11.2014 року, складає 121 859,85 грн.:

-звернути стягнення на квартиру 19, загальною площею 31,20 кв.м., житловою площею 16,70 кв.м, яка розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Гагаріна, буд. 10, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № HAZ0GK01270014 від 01.11.2006р.) Публічним Акціонерним Товариством ОСОБА_1 «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

-виселити ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, які зареєстровані та/або проживають у квартирі №19 (предмет іпотеки), розташованій за адресою: м. Ізюм, вул. Гагаріна, буд. 10.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1827 грн., а саме, 1218 грн. 60 коп. за подання позовної заяви та 609 грн. 30 коп. за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст.217 ЦПК України виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: