У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Закарпатське регіональне відділення Державного Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Наталія Методіївна, про визнання права власності та виділ частки із спільної сумісної власності та зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, про визнання права власності, поділ спільної сумісної власності, припинення права на частку в спільній сумісній власності та зняття особи з реєстраційного обліку за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 лютого 2015 року, додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, припинення права спільної сумісної власності на Ѕ частину зазначеної квартири за ОСОБА_5, визнання за ним права власності, шляхом виділення із спільної сумісної власності Ѕ частини квартири та стягнення судових витрат.

В обгрунтування позову зазначив, що 18 жовтня 1997 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб.

18 грудня 2000 року між Закарпатським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному будівництву при Державному комітеті України у справах сім'ї та молоді та ОСОБА_5 було укладено кредитну угоду №55/2000, відповідно до п.1.1 якої позичальнику ОСОБА_5 було надано прямий зворотній адресний (цільовий) кредит в розмірі 70 308 гривень на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 65,1 кв.м, за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська з терміном повернення 30 років з часу отримання документів на право володіння та користування житлом. Фактична вартість квартири складала 78 120 гривень. При укладенні угоди було сплачено перший внесок 3906 гривень.

Після завершення будівництва та здачі будинку в експлуатацію, родині була передана квартира АДРЕСА_1, загальною площею 69,8 кв.м, житловою площею 45,3 кв.м, а 05 вересня 2003 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради на підставі рішення виконкому № 192 від 30 липня 2003 року на ім'я ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Після отримання квартири було сплачено другий внесок у розмірі 3906 гривень.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01 квітня 2013 року шлюб розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач змінила замки і перешкоджає йому у доступі до квартири, у зв'язку з чим, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати квартиру спільною сумісною власністю подружжя; з урахуванням інтересів двох неповнолітніх дітей, що знаходяться на його повному утриманні та вихованні, визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири, а за відповідачкою на 1/3 квартири; виділити йому в натурі ізольовану житлову кімнату площею 18,2 кв.м та прохідну житлову кімнату площею 17, 5 кв.м, а відповідачці ізольовану житлову кімнату площею 9,6 кв.м, лоджію - 1,6 кв.м, балкон - 0,9 кв.м, залишивши коридор - 7, 6 кв.м., кухню - 8,8 кв.м., ванну кімнату - 4,6 кв.м. та балкон - 1,0 кв.м. у спільному користуванні.

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання за нею права особистої приватної власності на 77/100 частки спірної квартири, визнання права спільної сумісної власності подружжя на 23/100 частку зазначеної квартири та проведення її поділу на 12/100 кожному, припинення права спільної сумісної власності за ОСОБА_4 на 12/100 частини квартири та зняття останнього з реєстраційного обліку за вказаною адресою, стягнення з неї на користь ОСОБА_4 грошової компенсації в розмірі 9 664 гривні 28 копійок за 12/100 частки квартири шляхом виплати йому коштів, внесених нею на депозитний рахунок суду, визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому, стягнення судових витрат.

Свої вимоги мотивує тим, що в період з 18 жовтня 1997 року по 01 квітня 2013 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Рішенням суду про розірвання шлюбу було встановлено, що шлюбні стосунки між ними фактично припинені з жовтня 2012 року, вони не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства.

За період перебування у шлюбі ними було отримано кредит на спірну квартиру. Нею за рахунок особистих коштів, отриманих від батька в подарунок, як компенсацію за частку від приватизованої квартири її батьків, право на яку вона мала, було здійснено оплату першого внеску в сумі 3983 гривень та 4379 гривень. Кошти, які залишились після сплати першого внеску, направлені на закупку матеріалів, необхідних для проведення ремонту в квартирі.

Сума залишку по кредиту в розмірі 75 255 гривень була розстрочена для сплати рівними платежами, строк сплати яких настав з 26 січня 2004 року. За час шлюбу ними були внесені спільні кошти в рахунок оплати квартири у розмірі 19 328 гривень 55 копійок.

Вважає, що об'єктом спільної сумісної власності, що підлягає розподілу є 23/100 частки спірної квартири, а частка 77/100 квартири є її особистою приватною власністю, оскільки залишок по кредиту був погашений нею після припинення шлюбу, а перший внесок сплачено нею за рахунок особистих коштів. Відповідач після припинення спільного проживання та ведення спільного господарства з жовтня 2012 року та після розірвання шлюбу не приймав участі в погашенні кредитних зобов'язань, не дбав про утримання квартири, не сплачував комунальні послуги, з жовтня 2012 року за місцем реєстрації не проживає, виїжджає на заробітки до Росії, а по приїзду зупиняється у своєї матері.

Враховуючи, що 23/100 частки у квартирі АДРЕСА_1, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, виходячи з принципу рівності часток та відсутності підстав для відступу, ОСОБА_5 вважає, що частка, яка належить відповідачу складає 11,5% або 12/100 або 8,06 кв.м, що в грошовому еквіваленті становить 9 664 гривні 28 копійок та враховуючи, що така частка є незначною, квартира є неподільною і частка не може бути виділена в натурі, просила суд припинити право ОСОБА_4 на зазначену частку в квартирі, стягнувши з неї грошову компенсацію в розмірі 9 664 гривні28 копійок, які нею внесені на депозитний рахунок суду, визнати відповідача таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням, із зняттям його з реєстрації за вказаною адресою.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 лютого 2015 року ухвалено уточнену (збільшену) первісну позовну заяву задовольнити частково.

Зустрічну позовну заяву задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в якості компенсації грошові кошти в розмірі 18 556 гривень 35 копійок.

Ухвалено грошові кошти, внесені ОСОБА_5 згідно квитанції (заявки на перевод наличных) № 23619.8.1 від 02.10.2014 року на депозитний рахунок Ужгородського міськрайонного суду (ГУ ДКС України у Закарпатській області, р/р 0422, МФО 812016, ТУДСА в Закарпатській області) в сумі 9664 гривні 28 копійок, після набрання законної сили рішення суду, повернути ОСОБА_5

В задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпастької області від 25 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 836 гривень 17 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 498 гривень 08 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 2817 гривень 83 копійки.

У задоволенні вимог ОСОБА_4 про стягнення понесених ним витрат на оплату послуг правової допомоги адвокату відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15 травня 2015 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 лютого 2015 року в частині стягнення в якості компенсації грошових коштів в розмірі 18 556 гривень 35 копійок скасовано.

В решті рішення Ужгородського міськрайонного суду від 3 лютого 2015 року залишено без змін.

Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 березня 2015 року змінено, зменшено розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 до 62 гривень 73 копійок.

Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь держави судового збору у розмірі 2 817 гривень 83 копійки залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції, додаткове рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення 18 556 гривень 35 копійок, що становить Ѕ частину сплачених ОСОБА_5 грошових коштів в рахунок погашення кредиту в період з 23 липня 2013 року по 18 липня 2014 року, апеляційний суд виходив з того, що такі вимоги не заявлялись.

В іншій частині висновки судів про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя, як такої, що була придбана сторонами під час їх перебування у шлюбі та визнання права власності на квартиру по Ѕ частині за сторонами на підставі ст.ст. 60-61 СК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_278/ed_2014_10_14/pravo1/T022947.html?pravo=1> та ст. 368 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843416/ed_2015_04_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>, є законними та обгрунтовними.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 лютого 2015 року, додаткове рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпастької області від 25 березня 2015 року в частині, залишеній без змін рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Завгородня І.М.
Гвоздик П.О. Горелкіна Н.А.