Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у №310/3073/15
№ 22ц/778/5109/15
Головуючий у 1 інстанції:Парій О.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Бердянськсільмаш» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Бердянськсільмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після звільнення, компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача: -середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 березня 2013 року по 18 лютого 2015 року в розмірі 38628,56 грн.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 1160,54 грн.; моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

Зазначив, що працював у відповідача фрезувальником.. Звільнений за власним бажанням на підставі ст. 39 КЗпП України 11 березня 2013 року. В порушення норм трудового законодавства відповідач на день звільнення розрахунок не провів. 24 лютого 2014 року Бердянський міськрайонний суд видав наказ. Суму заборгованості виплачено на підставі судового наказу 18 лютого 2015 року. Відповідач повинен виплатити середній заробіток з 11 березня 2013 року по 18 лютого 2015 року, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Факт тривалої невиплати заробітної плати та не проведення з ним розрахунку при звільненні призвів до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 червня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Бердянськсільмаш» на користь ОСОБА_3: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12 березня 2013 року по 09 лютого 2015 року в розмірі 37784 грн. 59 коп.; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 1160,54 грн.; моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.., а всього 39954 грн. 13 коп..

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Бердянськсільмаш» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове , яким стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 12 березня 2013 року по 09 лютого 2015 року в розмірі 9797.97 грн.

Скаржник, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи до апеляційного суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Судові засідання призначалися два рази. Апеляційний суд відкладаючи судові засідання за неявки відповідача, вийшов за межі встановленого ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України строку розгляду апеляційної скарги. Проте, останній не подав клопотання про продовження строку розгляду справи в порядку ч. 2 ст. 303-1 ЦПК України. Згідно вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Крім того, апеляційна скарга не містить доводів щодо дослідження нових доказів у справі. Викладені в ній доводи не можуть бути доповнені на даний час, оскільки це заборонено ст. 300 ЦПК України.

Виходячи з викладеного та у відповідності до вимог ст. 305 ЦПК України, колегія суддів не вбачає поважності причин неявки апелянта в судове засідання і вважає, що неявка відповідача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з непроведенням роботодавцем з позивачем остаточного розрахунку в день його звільнення відповідач несе відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, зокрема за період з 12 березня по 09 лютого 2015 року по день фактичного розрахунку.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, судом вірно визначено правовідносини сторін та застосовано закон, який їх регулює.

Судом установлено, що ОСОБА_3 працював у відповідача фрезувальником шостого розряду експериментального цеху.

Згідно наказу № 17/10-02 від 11 березня 2013 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

У день звільнення кінцевий розрахунок з позивачем не проведений.

Згідно судового наказу Бердянського міськрайонного суду від 24 лютого 2014 року стягнута з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 6566 грн. 66 коп. ( а.с. 7).

Суму заборгованості позивачу була зарахована на банківський рахунок відділу ДВС Бердянського МРУЮ 09 лютого 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року № 6-144 цс 13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а, отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року № 6-159 цс 13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції наведене врахував та вірно виходив з того, що у зв'язку з проведенням роботодавцем з позивачем остаточного розрахунку не в день його звільнення, а лише 09 лютого 2015 року, у відповідача настає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України у вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, зокрема з 12 березня 2013 року по день фактичного розрахунку - 09 лютого 2015 року .

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із п.5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Відповідно до довідки наданої позивачем від 10.02.2014 року № 52/05 з огляду на розмір заробітної плати позивача за останні два місяці середньоденна заробітна плата дорівнює 54.75 грн.

Зазначену величину було взято судом першої інстанції і присуджений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить у сумі 37784 грн. 59 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, який на думку відповідача становить 9797.97 грн., а середньоденна заробітна плата позивача при цьому складає 20.37 грн., відповідач для обчислення середньоденної заробітної плати взяв заробітну плату позивача за лютий 2013 року 303.00 грн. та за листопад 2012 року 552.38 грн. , оскільки в січні 2013 року позивач був у відпустці, а в грудні 2012 року не працював, та поділив на кількість робочих днів у лютому 2013 року ( 20 днів) та в листопаді 2012 року ( 22 днів), (303.00+552.38 : 42=20.37), не заслуговує на увагу, оскільки відповідач не взяв до уваги, що в лютому 2013 року позивач відпрацював 5 днів, а в листопаді 6 днів, отже, в такому випадку середньоденна заробітна плата позивача складатиме 77. 76 грн. ( 303.00+552.38 =855.38:11). Період затримки, починається з 12.03 2013 року по 09.02.2015 року та становить 490 дні (77.76х 490 = 38102.4 грн.), що більше ніж було встановлено рішенням суду.

Оскільки позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо стягнення на користь позивача суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 37784 грн. 59 коп.

Судом правильно застосовано норми матеріального права і при визначені розміру моральної шкоди, зокрема, статті 237-1 КЗпП України. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування суд враховав вимоги розумності і справедливості

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 17, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Бердянськсільмаш» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 червня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: