АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Волошиної В.М., Саліхова В.В.

при секретарі Кропивній К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2015р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про повернення банківського вкладу,

встановила:

24 листопада 2014р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача 4500 доларів США банківського вкладу, 4 297грн. 59коп. інфляційних втрат, 551грн. 25коп. проценти за користування грошовими коштами, 4 549грн. 13коп. пені та 536,25 доларів США процентів за депозитом.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 30 липня 2013р. уклала з відповідачем договір банківського вкладу «Подарунок. «Тринадцяти місячний» № 626129/2013 про розміщення в банку строкового вкладу у сумі 4500 доларів США на умовах депозитного продукту на строк 13 місяців з дня укладення договору з щомісячною сплатою процентів за ставкою 11%. 6 липня 2014р. вона звернулася до банку із листом про повернення банківського вкладу із нарахованими процентами по закінченню строку дії договору, повторивши його 16 серпня 2014р. та зазначивши про небажання пролонгувати договір. 1 вересня 2014р. її представник ОСОБА_2 звернулася до відділення банку з проханням видати банківський вклад та нараховані проценти, проте отримала відмову.

Позивач вважала вказані дії банку неправомірними і такими, що порушують її права вкладника, тому просила стягнути суму банківського вкладу з нарахованими процентами та нарахуваннями відповідно до ст. 625 ЦК України з 30 липня 2014р.

Заочним рішенням суду від 27 січня 2015р. позов задоволено.

Ухвалою суду від 6 квітня 2015р. у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.78, 87), двічі свого представника у судове засідання не направив, тому відповідно до положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/10792/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
апелянта.

- 2 -

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 30 липня 2013р. між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та позивачем був укладений договір банківського вкладу «Подарунок. «Тринадцяти місячний» № 626129/2013 про розміщення в банку вкладником строкового вкладу у сумі 4500 доларів США на умовах депозитного продукту на строк 13 місяців з дня укладення договору з щомісячною сплатою процентів за ставкою 11% річних.

3 липня 2014р. позивач звернулася до банку із заявою про перерахування грошових коштів після закінчення договору на рахунок ПАТ «Дочірній банк сбербанку Росії» у зв'язку з тим, що її банківський вклад не був переведений з м. Сімферополь до м. Києва.

1 вересня 2014р. представник позивача звернулася до банку із заявою про видачу банківського вкладу у зв'язку із закінчення строку його дії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банком свої зобов'язання за договором не виконані, а наявність заборгованості перед позивачем підтверджена належними доказами.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають наявним матеріалам справи.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно пунктом 2.3. глави 2 «Приймання готівки» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами Інструкції про ведення касових операцій банками України, яка затверджена постановою правління Національного банку України № 174 від 1 червня 2011р., зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011р. за № 790/19528, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, банк (філія, відділення) здійснює приймання готівки іноземної валюти від клієнтів за такими прибутковими касовими документами: за заявою на переказ готівки - від юридичних осіб - резидентів, фізичних осіб - підприємців та представництв-нерезидентів для зарахування на власні поточні рахунки; від уповноваженого представника нерезидента - суб'єкта господарювання для зарахування на розподільчий рахунок в іноземній валюті, відкритий цим банком (філією, відділенням) резиденту - суб'єкту господарювання; від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки та переказ без відкриття рахунку; за прибутковим касовим ордером - від працівників

- 3 -

та клієнтів банку (філії, відділення) за внутрішньобанківськими операціями; за документами, установленими відповідною платіжною системою, - від фізичних осіб на відправлення переказу, який приймається в готівковій формі.

Пунктом 2.9. цієї ж глави визначено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про

внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем суду не було надано доказів внесення готівки до каси банку, а також не надано доказів наявності грошових коштів на рахунку позивача та день звернення до суду з даним позовом або на час ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів надавала можливість представнику позивача надати апеляційному суду документ, що підтверджує внесення готівки до каси банку, а також документ, що підтверджує наявність грошових коштів на рахунку позивача у банку, проте,таких документів представником позивача надано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправомірного висновку про дотримання між сторонами письмової форми договору банківського вкладу, доведеності внесення вкладником грошових коштів на рахунок банку, та про наявність цих коштів на час розгляду справи.

Приймаючи рішення про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та пені, суд першої інстанції не врахував норми матеріального права, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, умовами договору банківського вкладу від 30 липня 2013р. не передбачена сплата пені у разі невиконання зобов'язання за договором, не передбачено стягнення пені і нормами закону, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав законних підстав для стягнення пені з

відповідача. При цьому, судом також не був зазначений розмір пені та у рішенні суду у

- 4 -

порушення вимог ст. 215 ЦПК України не наведені відповідні розрахунки.

Як передбачено нормами Закону України від 3 липня 1991 р. «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Так як позивач просила стягнути грошовий вклад у іноземній валюті, суд першої інстанції не мав правових підстав для стягнення інфляційних втрат.

Крім того, суд не врахував, що на момент подачі даного позову на підставі постанови правління Національного банку України № 733 від 20 листопада 2014р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 123 від 20 листопада 2014р. у банку запроваджено тимчасову адміністрацію з 21 листопада 2014р., а рішенням № 128 від 24 листопада 2014р. призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Частиною 6 даної норми визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Таким чином, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником і оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення банківського вкладу у період запровадження у банку тимчасової адміністрації, виконання зазначеної операції банком обмежувалося положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судом першої інстанції не повно були встановлені обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, порушені норми процесуального права в частині оцінки наявності доказів у підтвердження позовних вимог, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до Публічного

- 5 -

акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про повернення банківського вкладу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: