Справа №592/2404/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1301/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе»

про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь позивача 10000 грн. відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначає, що докази спричинення позивачу моральної шкоди в звязку з професійним захворюванням в матеріалах справи відсутні. Вважає, що суд безпідставно визнав вину ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» в порушенні прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці. Також вказує, що відповідач неодноразово інформував ОСОБА_3 про умови праці та наявність шкідливих і небезпечних виробничих факторів, тому позивач усвідомлював можливі негативні наслідки для свого здоровя і повинен нести солідарну відповідальність за їх настання.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, позивач з 15 вересня 1989 року по 24 грудня 2010 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе». Наказом № 9363/ВК від 24 грудня 201о року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком на пільгових умовах на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.6-7).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 92 від 26 жовтня 2010 року позивачу встановлено професійні захворювання: «Хронічне обструктивне захворювання легень токсико-пилової етиології другої стадії в фазі загострення. Емфізема легень другої ст. Дискенезія бронхів першої-другої ст. Легенева недостатність другої ст. Захворювання професійне (встановлено вперше). Вібраційна хвороба другого ступеня у формі вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з виявленим вегетативно-трофічним порушенням на зап'ястках та ангіоспазмами пальців рук. Міофіброз м'язів плечового поясу та передпліч, двухсторонній плече-лопаточний паріартроз, двосторонній деформуючий остеоартроз ліктьових та лучезап'ястних суставів зі стійким больовим синдромом та порушенням функцій верхніх кінцівок. Захворювання професійне від довготривалої дії локальної вібрації та фізичного перенавантаження (встановлено вперше). Нейросенсорна туговухість зі значною ступінню зниження слуху (четверта ступінь) професійного характеру (встановлено вперше)» (а.с. 9).

Професійне захворювання виникло у звязку з недосконалістю технологій, неефективністю використання засобів індивідуального захисту, тривалою роботою в шкідливих умовах праці (зворот а.с. 9).

Згідно довідки МСЕК від 21 грудня 2010 року внаслідок первинного огляду позивачу встановлено 65 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безтерміново (а.с. 10).

Внаслідок професійного захворювання у позивача порушилися нормальні життєві звязки, він постійно хворіє, крім того, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль по організації життя і веде до нових переживань. Позивачу внаслідок отриманого на виробництві професійного захворювання було заподіяно моральну шкоду, яка не відшкодована.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, вірно визначився у спірних правовідносинах та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Згідно з ч.1, п.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких ч. 2 вказаної статті покладено на власника або уповноважений орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_4 від 26 ижовтня 2010 року № 92 причиною професійного захворювання є проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму, пилу, важкості праці (зворот а.с. 9).

У звязку з тим, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок відшкодувати працівникові моральну шкоду у випадку, передбаченому вказаною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обовязків, і моральну шкоду йому завдано ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням трудових обовязків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, то суд обґрунтовано стягнув на його користь відшкодування моральної шкоди з відповідача.

Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої їх працівникам такими умовами.

Крім того, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факт спричинення моральної шкоди, оскільки встановлення особі часткової втрати професійної працездатності свідчить про моральні страждання і визначений судом розмір їх відшкодування колегія суддів вважає співрозмірним з завданою позивачу шкодою.

З врахуванням вищевикладених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано частково задоволив позивні вимоги та визначив розмір морального відшкодування ОСОБА_4 в сумі 10000 грн., виходячи з 65 % втрати професійної працездатності та наявності інвалідності третьої групи.

Отже, рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -