Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, 3-ї особи: управління Держземагенства в Білоцерківському районі Київської області, ОСОБА_2, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 17.06.2014 року померла його мати ОСОБА_3, він та його брат ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті матері у встановленому законом порядку, між ними було укладено договір про поділ спадкового майна від 28.01.2015 року, за умовами якого квартира АДРЕСА_1 перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом у власність ОСОБА_2; 3/5 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами № 22 по вулиці 8-го Березня в селі Фурси Білоцерківського району Київської області перейдуть на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом у власність позивачу ОСОБА_1, на підставі цього договору спадкоємці отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на дане нерухоме майно. 28.01.2015 року позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,1162 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що знаходиться по вулиці 8 Березня,22 в селі Фурси Білоцерківського району, але постановою приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як у державному акті про право власності на цю земельну ділянку було виявлено виправлення кадастрового номера та не визначено, яка саме частка у спільній власності належить співвласникам цієї земельної ділянки ОСОБА_3 і ОСОБА_2 27.04.2015 року позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 0,2499 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, але постановою приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним надано копії правовстановлюючих документів на це нерухоме майно. Позивач просив суд визнати за ним право власності на 3/5 частини земельної ділянки площею 0,1162 га в зовнішніх межах згідно з планом, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, село Фурси, вулиця 8 Березня,22, в порядку спадкування за законом після померлої 17.06.2014 року матері ОСОБА_3; визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2499 га в зовнішніх межах згідно з планом, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, в межах Фурсівської сільської ради, в порядку спадкування за законом після померлої 17.06.2014 року матері ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача зменшила позовні вимоги і просила суд визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,1162 га в зовнішніх межах згідно з планом, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, село Фурси, вулиця 8 Березня,22, в порядку спадкування за законом після померлої 17.06.2014 року матері ОСОБА_3;

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області та про визнання позову.

Представник 3-ї особи - управління Держземагенства в Білоцерківському районі Київської області в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

За ухвалою суду від 27.08.2015 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі у розгляді даної справи в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_2, який після уточнення представником позивача позовних вимог в судовому засіданні позов визнав.

Заслухавши пояснення представника позивача, 3-ї особи, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що 17.06.2014 року померла ОСОБА_3, що стверджується копією свідоцтва про її смерть.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 24.06.2014 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 відкрито спадкову справу за № 28/2014 на підставі заяви її сина ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті матері; 24.06.2014 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про відмову від спадщини після смерті матері на користь ОСОБА_2, але 19.07.2014 року, тобто, в установлений законом шестимісячний строк, ОСОБА_1 подано нову заяву про прийняття спадщини після смерті матері та про відкликання попередньої заяви про відмову від спадщини.

Наведені обставини стверджуються копією спадкової справи № 28/2014, яку було надано на запит суду.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті матері у передбаченому законом порядку.

З матеріалів спадкової справи також вбачається, що 28.01.2015 року між спадкоємцями було укладено договір про поділ спадкового майна, а саме: квартира № 257, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Маяковського, будинок № 81/11, перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом у власність ОСОБА_2; 3/5 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за № 22, що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, село Фурси, вулиця 8-го Березня, перейде на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом у власність ОСОБА_1

На підставі цього договору спадкоємцям було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане в договорі спадкове майно.

В судовому засіданні також встановлено, що 02.09.2015 року приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 спадкоємцям померлої ОСОБА_3 видано свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частині кожному на земельну ділянку площею 0,2499 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, в межах Фурсівської сільської ради, та належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 983109 від 20.05.2008 року, що вбачається з копій матеріалів спадкової справи.

Згідно постанови приватного нотаріуса ОСОБА_4 від 28.01.2015 року № 65/02-31 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на земельну ділянку площею 0,1162 га, цільове призначення-для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: Київська область , Білоцерківський район, село Фурси, вулиця 8-го Березня,22, оскільки у державному акті про право власності на цю земельну ділянку є виправлення у кадастровому номері земельної ділянки, також у державному акті не зазначено, яка саме частка у спільній власності належить власникам даної земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що слідує з копії цієї постанови нотаріуса.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

А за ч.2 ст.126 ЗК, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

В ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло

право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Крім того, Порядком ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051 /зі змінами/, визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки /п.115/.

В п.п.109, 110 цього Порядку визначено перелік документів, які подаються для державної реєстрації земельної ділянки.

З 1 січня 2013 року документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане територіальним органом реєстраційної служби відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як встановлено в судовому засіданні, вказана вище земельна ділянка на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 146474, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 11.11.2004 року за № 80, належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що стверджується копією цього державного акту.

В ч.1 ст.86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

За приписами ст.89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя; членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

За ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Оскільки у державному акті про право власності на вказану вище земельну ділянку площею 0,1162 га не визначено розміру часток співвласників, то виходячи з положень вищенаведених правових норм частки обох співласників є рівними, тобто, до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 входить 1/2 частина земельної ділянки.

За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» розяснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вказано вище, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дану земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно довідки управління Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області від 17.08.2015 року № 06-7/556, кадастровий номер земельної ділянки площею 0,1162 га по вулиці 8-го Березня,22 в селі Фурси Білоцерківського району змінений автоматизовано на кадастровий номер :02:011:0023 за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру, що стверджується копією цієї довідки.

А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на 1/4 частину земельної діялнки площею 0,1162 га в зовнішніх межах згідно з планом, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, село Фурси, вулиця 8 Березня,22, в порядку спадкування за законом після померлої 17.06.2014 року матері ОСОБА_3

Згідно з п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 370, 1216, 1218, 1223, 1225, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 86, 89, 125, 126, 202 ЗК України, Законом України «Про державний земельний кадастр», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, ст.ст.10,60,79,88,209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки загальною площею 0,1162 га, кадастровий номер :02:011:0023, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по вулиці 8-го Березня,22 в селі Фурси Білоцерківського району Київської області, в порядку спадкування за законом після померлої 17 червня 2014 року ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_5