Справа № 464/6242/14 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/4684/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. Г.
Провадження № 22-ц/783/4687/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Мусіної Т.Г.

суддів Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря Фейір К.О.

з участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за невиконане зобовязання та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за невиконане зобовязання та відшкодування моральної шкоди, в якому просив:

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь кошти в сумі 15 700 грн. за невиконане зобовязання;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь моральну шкоду в розмір 25 000 грн. за невиконане зобовязання.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 19.03.2013р. було встановлено, що відповідач обвинувачується органами досудового слідства в тому, що в період часу з червня 2010 року по листопад 2010 року, будучи директором ПП «Вол-Віт Імпекс» і здійснюючи діяльність, яка полягає в наданні ремонтних послуг, прийняв на роботу позивача та всупереч вимогам ст.ст. 24, 42 КЗпП України не уклав з ним трудового договору, у звязку з чим позивачу не було виплачено заробітної плати. Між ними була усна домовленість, згідно якої позивач зобовязався виконати ремонті роботи, а відповідач оплатити такі з розрахунку 100 грн. на день. Однак, відповідач своїх зобовязань не виконав, у звязку з чим станом на листопад 2011 року утворилась заборгованість в сумі 15 700 грн. Зазначає також, що діями відповідача йому було заподіяно моральної шкоди, через неможливість в повні мірі користуватися та розпоряджатися належними йому грошовими коштами. Посилаючись на вказане, просив задовольнити його позов.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 15 700 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 19 травня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року залишено без задоволення.

Рішення суду та ухвалу суду оскаржив відповідач ОСОБА_3.

В апеляційні скарзі зазначає, що оскільки позивач перебував у трудових відносинах з ПП «Вол-Віт Імпекс», відповідачем у даній справі мала б виступати вказана юридична особа; судом неправильно застосовано до вказаних правовідносин норми ЦК України замість норм КЗпП України; суд необґрунтовано визначив суму заборгованості; ухвала Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2013р., яку суд поклав в основу свого рішення про задоволення позову, не стосується позивача, оскільки по цій кримінальній справі він не визнаний потерпілим. Також зазначає, що позивачем не було доведено факту заподіяння йому моральної шкоди. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання апеляційної інстанції не зявились, клопотання про відкладення розгляду справи відхилено, як непідтверджене доказами. Справа знаходилась в провадженні суду першої інстанції з 13.06.2014р., що перевищує передбачені законом розумні строки її розгляду і дії спрямовані на затягування судового процесу порушують права інших учасників судового процесу та суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950р., учасником якої Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

З врахуванням наведеного та вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка відповідача не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є директором Приватного підприємства «Вол-Віт Імпекс», яке займається виконанням робіт з будівництва та ремонту приміщень житлового і нежитлового фонду, та здійснюючи свою підприємницьку діяльність, без заяви про прийняття на роботу, видання наказу про прийняття на роботу та оформлення трудової книжки, тобто в порушення вимог ст. 24, 42 КЗпП України, доручив ОСОБА_2 проводити ремонтні роботи за адресою: м. Львів, вул. Полуботка, 23/90 , а також роботи поточного ремонту квартири з реконструкції технічного поверху та даху за адресою: вул. Єфремова, 37/83 у м. Львові, які виконувались з червня по листопад 2010р.

За виконання робіт відповідач обіцяв виплачувати ОСОБА_2 по 100 грн. на день, проте із ОСОБА_2 за виконану роботу не розрахувався.

Наведене підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000567 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2013р. кримінальне провадження у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_3 за ст.. 172 ч.1 КК України закрито у звязку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав (справа № 465/1903/13к, 1-кп/465/63/13).

В ході розгляд кримінального провадження ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав.

Таким чином факт виконання позивачем ремонтних робіт на вищезазначених обєктах та невиконання відповідачем свого обовязку по їх оплаті встановлено і відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вказана ухвала суду є обовязковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій та заподіяння шкоди позивачу.

Виходячи з положень статей 1177, 1167 ЦК України, суд правильно прийшов до висновку, що за завдану позивачу неоплатою його роботи шкоду, повинен відповідати ОСОБА_3 особа, яка вчинила злочин, а не юридична особа ПП «Вол-Віт Імпекс», як зазначає відповідач, оскільки у трудових відносинах сторони не перебували.

Ураховуючи, що позивач ОСОБА_2 постановою старшого слідчого прокуратури Франківського району м. Львова від 22.03.2011р. визнаний потерпілим від злочинних дій ОСОБА_3 у звязку із заподіянням йому моральної шкоди (а.с. 91 кримінальної справи), суд правильно прийшов до висновку про відшкодування йому моральної шкоди за рахунок заподіювача.

Відповідно до положень ч.4 ст. 231 ЦПК України ухвала суду про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, предметом оскарження може бути лише рішення суду, тому доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, юридичного значення не мають.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

ОСОБА_4