Справа № 357/2742/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Голуб А. В. ,

при секретарі - Руденко Н. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква в залі суду №4 цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування збитків,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 посилаючись на те, що 10.05.2012 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Альфа Страхування» був укладений поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/6278744, забезпечений транспортний засіб за полісом - «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1. 13.08.2012 року в с.Щасливцеве Генічеського району Херсонської області мала місце ДТП із участю забезпеченого за полісом автомобіля НОМЕР_2, яким керував водій ОСОБА_2, та пішохода ОСОБА_4 13.08.2012 року слідчим СВ Генічеського РВ УМВС України в Херсонській області винесено постанову про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2, водія автомобіля НОМЕР_2, за ч.2 ст. 286 КК України. Згідно цієї постанови, ОСОБА_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4, та зник з місця пригоди, чим порушив вимоги ПДР України та чинного законодавства України. Також, встановлено, що ОСОБА_2 керував автомобілем в стані алкогольного сп»яніння. Оскільки в ДТП винним є водій забезпеченого за полісом страхування автомобіля ОСОБА_2, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_2 була застрахована у позивача, родичі потерпілого в ДТП, зокрема, ОСОБА_1, звернулися до позивача з метою отримання страхового відшкодування за завдану шкоду. Враховуючи вимоги чинного законодавства, позивач, після звернення відповідача із відповідною заявою, прийняв дану заяву та вжив всіх заходів для виплати відшкодування потерпілому в ДТП, винним в якій є ОСОБА_2 Позивач на підставі документів підтверджуючих розмір збитку, а саме витрат на поховання потерпілого, та інших зібраних документів по справі, враховуючи умови страхування, здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 22 514,50 грн. в якості відшкодування матеріального збитку. Водій ОСОБА_2 залишив місце ДТП та керував автомобілем у стані алкогольного сп»яніння, чим порушив вимоги ПДР України. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, п. 38.1.1. а), п. 38.1.1. в) ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач після виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 набув права на подачу регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу. Позивач скористався таким правом і звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу. Однак в процесі розгляду вказаної цивільної справи, Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області встановлено, що відповідно до вироку Генічеського районного суду Херсонської області від 28.08.2013 року та вироку Апеляційного суду Херсонської області від 15.04.2014 року у кримінальній справі ОСОБА_1 було заявлено цивільний позов, в якому останній вимагав стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 58 548 грн. 56 коп. та моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. Також, встановлено, що відповідно до вироку Генічеського районного суду Херсонської області від 28.08.2013 року в процесі досудового слідства та судового розгляду ОСОБА_2 добровільно сплатив ОСОБА_1 87 600 грн., в якості відшкодування завданого збитку (відшкодування матеріальної шкоди та частину моральної шкоди). Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 15.04.2014 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 120 948 грн. 56 коп. невідшкодованої ОСОБА_1 моральної шкоди. Позивач вважає, що відповідач скористався своїм правом звернення до особи, яка визнана винною у настанні ДТП, що сталася 13.08.2012 року, з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди і дана вимога була задоволена в повному обсязі, зокрема, що стосується відшкодування матеріальної шкоди, а також додатково відповідач звернувся і до позивача, як до страховика, із заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок чого отримав страхове відшкодування в розмірі 22 514,50 грн. Відповідач заявивши в кримінальній справі цивільний позов з вимогою відшкодування матеріальних збитків, пов»язаних з похованням потерпілого в ДТП, зловживав своїм правом та отримав подвійне відшкодування завданої матеріальної шкоди, як від винуватця ДТП, так і від страховика - позивача, що свідчить про отримання відповідачем відшкодування від позивача без достатньої правової підстави, оскільки таке відшкодування було отримано відповідачем вже від винуватця ДТП, а тому відповідач зобов»язаний повернути позивачу безпідставно отримане страхове відшкодування на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України. Позивач просив в судовому порядку стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 22 514,50 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 у суді позов підтримала.

Відповідач до суду не з»явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений. Відповідач був присутній у судових засіданнях 14.05.2015 року і 25.05.2015 року, надавав суду пояснення в яких позов заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_6 позов заперечував.

Третя особа ОСОБА_2 до суду не з»явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Так в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 12.08.2012 року близько 23.50 години, в с. Щасливцеве, Генічеського району, Херсонської області, на вул. Морський, в районі будинку № 51, у порушення вимог: п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, згідно якого: водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, п. 2.1 а), б) Правил дорожнього руху України, згідно якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння і не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом, реєстраційний документ на транспортний засіб, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ ТF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись з вул. Азовської в напрямку вул. Гагаріна, проявив злочинну недбалість і самовпевненість, які виразилися в неуважності та безпечності до дорожньої обстановки, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, згідно якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування ним у дорозі, п. 11.2 Правил дорожнього руху України, згідно якого нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини дороги; п. 11.3 Правил дорожнього руху України, згідно якого на дорогах з двостороннім рухом, що мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків, виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об'їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини дороги в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу; п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об'єктивно спроможний виявити та повинен негайно прийняти заходи для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди; п. 12.4 Правил дорожнього руху України, згідно якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/ч., здійснював рух по зустрічній смузі руху зі швидкістю 80 км/годину, в результаті чого, в момент об'єктивного виникнення небезпеки у вигляді групи пішоходів на проїзній частині, що рухаються в попутному напрямку біля лівого краю проїзної частини, яких об'єктивно мав можливість виявити на значній відстані, своєчасно не прийняв заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об'їзду пішоходів, в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_4, згідно висновку судово-медичної експертизи №13/128/Р від 31.08.2012 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому основи черепа, забоїв головного мозку, крововиливів під м'яку мозкову оболонку, забитих ран, синця, осаднень голови, а також непрямих переломів 9-11 ребер зліва, відкритих переломів кісток лівої гомілки, синців і осаднень нижніх кінцівок, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Смерть настала від вищевказаної черепно-мозкової травми. Після скоєного наїзду на пішохода ОСОБА_4, що мав місце 12.08.2012 року близько 23.50 години в с. Щасливцеве, Генічеського району, Херсонської області на вул. Морській, в районі будинку № 51, водій ОСОБА_2, на керованому ним автомобілі «ЗАЗ ТF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_1, в порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху України, згідно якого у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов'язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу з пред'явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об'їзд місця пригоди, не прийняв заходів для зупинки транспортного засобу та надання першої медичної допомоги потерпілому, з місця пригоди зник.

Згідно до вироку Генічеського районного суду Херсонської області від 28.08.2013 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.135 ч.1, 286 ч.2 КК України, та призначено ОСОБА_2 покарання: за ст. 135 ч.1 КК України в вигляді 2 (двох) років позбавлення волі; за ст. 286 ч.2 КК України в вигляді 5 (пяти) років позбавлення волі. Відповідно до положень ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у вигляді 5 (пяти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_2 від призначеного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки. Керуючись ст. 76 ч.1 п.3,4 КК України, зобов»язано ОСОБА_2 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілої ОСОБА_7 150 тис. грн. А також стягнуто з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 70 тис. 948 грн. 56 коп. В задоволенні іншої частини позовів ОСОБА_7, ОСОБА_1 відмовлено. Наведене підтверджується копією вироку Генічеського районного суду Херсонської області від 28.08.2013 року, поясненнями учасників процесу.

Прокурором та потерпілим ОСОБА_1 були подані апеляції на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 28.08.2013 року.

Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 15.04.2014 року апеляцію прокурора та потерпілого ОСОБА_1 задоволено частково. Вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 28.08.2013 року щодо ОСОБА_2 скасовано в частині призначеного покарання із застосуванням ст.75,76 КК України та в частині розгляду цивільного позову ОСОБА_1, призначено ОСОБА_2 покарання за ст.135 ч.1 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, за ст. 286 ч.2 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі. Відповідно до положень ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі закритого типу. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 120 948,56 грн., в задоволені іншої частини позову відмовлено. В решті вирок залишено без зміни. Вирок набрав законної сили. Наведене підтверджується копією вироку Апеляційного суду Херсонської області від 15.04.2014 року та поясненнями учасників процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, як слідує з вищенаведеного, вказана ДТП мала місце з вини ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

А як передбачено ч.5 цієї статті, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, саме ОСОБА_2, з вини якого сталася дана ДТП, є відповідальним за спричинену в результаті ДТП шкоду.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до полісу №АА/6278744 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.05.2012 року, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль ЗАЗ ТF69Y держав ний номерний знак НОМЕР_1, страхувальник ОСОБА_3, страховик Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», відповідно до полісу страховик несе відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом), при цьому страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000 грн., а за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., розмір франшизи 1 000,00 гривень. Це слідує з копії поліса № АА/6278744 від 10.05.2012 року, строк дії якого до 11.05.2013 року включно.

В п.п. 1.4.,1.7.,1.8. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" роз'яснено, що особи, відпові дальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Згідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відпо відальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, запо діяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застра хована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно до ст. 9 п.п. 9.1., 9.3. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно до ст. 22 п. 22.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-тран спортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 п. 23.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов»язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідаль ності власників наземних транспортних засобів", передбачена шкода, пов»язана із смертю потерпілого.

Згідно до п.п. 27.4., 27.5. ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження над гробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого від шкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Від шкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одно разової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламент них виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.1. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регла ментної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Таким чином, виходячи з наведеного, відповідальність за спричинену в ДТП шкоду несе страховик - ПрАТ «СК «Альфа Страхування» в межах ліміту відповідальності, а ОСОБА_2 відповідно до положень ст. 1194 ЦК України має нести відповідальність тільки в тому випадку, коли страхової виплати буде недостатньо для повного відшкодування завданої в ДПТ шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що батько потерпілого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 08.07.2013 року звернувся до позивача із заявою про страхове відшкодування і до вказаної заяви ОСОБА_1 надав докази понесених ним витрат на поховання сина ОСОБА_4, а саме: копії товарних чеків, рахунків-замовлень, накладних, квитанцій, а також копію акта здачі-прийомки виконаних робіт ( послуг) від 13.08.2012 року. Наведене підтверджується копією заяви від 08.07.2013 року, копіями товарних чеків, рахунків-замовлень, накладних, квитанцій, копією акта здачі-прийомки виконаних робіт ( послуг) від 13.08.2012 року, та поясненнями учасників процесу.

Згідно до страхового акту №1875.609.12.01.01 від 16.07.2013 року складеного позивачем ОСОБА_1 було визначено страхове відшкодування в розмірі 22 514,50 грн.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача страхове відшкодування в розмірі 22 514,50 грн. Наведене підтверджується копією платіжного доручення №16263 від 07.08.2013 року, копією витягу з відомості №243 від 07.08.2013 року виплат страхового відшкодування, копією договору про надання послуг по виплаті грошових коштів через систему грошових переказів «Аваль-Експрес» з використан ням каналів зв»язку укладеного 01.04.2009 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ЗАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», копією відповіді заступника начальника управління супроводження операцій- начальника відділу переказів Аваль-Експрес та Вестерн Юніон від 19.05.2015 року №81-14-3-00/953 голові правління ПрАТ «СК «Альфа Страхування» в якій зазначено, що сума 22 514,50 грн. була видана клієнту ОСОБА_1 13.08.2013 року Білоцерківським районним відділенням Київської регіональної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно до ч.1 ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідаль ність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4 роз»яснено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

З винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то витрати з такої особи стягуються у цих межах.

Регресну вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування в натурі, виплати суми періодичних платежів тощо).

Відповідно до п.п. а) п. 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно до п.п. в) п. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

В судовому засіданні встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» зверталося до Синельниківського міськрайонного суду Дні пропетровської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, оскільки представник позивача надав суду заяву в якій просив залишити позовну заяву без розгляду. Наведене підтверджується копією ухвали від 09.12.2014 року.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, згідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З врахуванням вищенаведеного, суд робить висновок про те, що ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» було виплачено страхове відшкодування (відшкодування завданої матеріальної шкоди) ОСОБА_1 в розмірі 22 514,50 грн. на підставі вищевказаних положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що підтвердила у суді представ ник позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу необхідно відмовити в задово ленні його позовних вимог за необгрунтованістю вказаних позовних вимог, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» виплачено страхове відшкодування ОСОБА_1 в розмірі 22 514,50 грн. на підставі вищевказаних положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Позивач відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надав суду належних та безспірних доказів на підтвердження того, що підстава, на якій було набуто ОСОБА_1 майно-грошові кошти в сумі 22 514,50 грн., згодом відпала.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача та його представника про те, що відповідач не отримував від позивача страхове відшкодування в сумі 22 514,50 грн., оскільки ці заперечення спростовуються вищевикладеними у рішенні суду доказами, а належних та безспірних доказів на підтвердження вказаних заперечень ні відповідач, ні його представник суду не надали.

Суд також вважає, шо позивачу слід відмовити в задоволенні його вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 243,60 грн. за необгрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, та ст.ст. 1191, 1194, 1212, 1213 ЦК України, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 61, 79, 88, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Альфа Страхування» в задоволенні позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. В. Голуб