Справа № 368/1291/15-ц
Провадження № 2/368/457/15
Рішення

іменем України

"28" липня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Закаблука О.В.

При секретарі судового засідання Широкоступ К.М.

Представника відповідача - ОСОБА_1

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд, -

В С Т А Н О В И В :

08.07.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд винести рішення, яким:

- стягнути з Відповідача - ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»:

- заборгованість у розмірі 27408.76 грн. за кредитним договором № б/н від 29.11.2006 року, яка складається з наступного:

- 4545.62 грн. - заборгованість за кредитом;

- 21081.77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- штрафи: 500.00 грн. - (фіксована частина);

- 1281.37 грн. - (процентна складова):

- судові витрати у розмірі 274.09 грн. судовий збір.

Автоматизованою системою документообігу на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

13.07.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 28.07.2015 року.

В судове засідання, яке відбулося 28.07.2015 року, представник позивача, - ПАТ КБ «Приватбанк» не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивача, в якій позивач просить суд слухати справу без участі його представника, вимоги, викладені в заяві, підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення у випадку неявки в судове засідання відповідача.

В судове засідання, яке відбулося 28.07.2015 року, відповідач ОСОБА_3 не з»явився, з»явився його представник, - ОСОБА_1

В судовому засіданні представник відповідача, - ОСОБА_1 проти позову заперечувала в повному обсязі.

Пояснила, що 29.11.2006 року між відповідачем та позивачем ОСОБА_2 акціонерним товариством « Приватбанк» дійсно був укладений договір на отримання кредиту у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом .

Даний договір був укладений строком на 12 місяців.

На протязі дії договору позивач давав кошти, а його колишня дружина ОСОБА_4, яка на даний час померла, сплачувала кредит.

Позивач в неї цікавився станом погашення кредиту і вона йому повідомила, що кредит повністю погашений на протязі 12 місяців.

29.01.2008 року дружина відповідача померла .

Строк дії договору закінчився 29.11.2007 року , після цього позивач жодного разу не повідомив відповідача про те, що борг не погашений і не погашається .

Згідно ст. 256 ЦК України - позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки .

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258.ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:

1) про стягнення неустойки (штрафу, пені);

З позовними вимогами відповідач та представник відповідача не погоджуються, оскільки вважають, що борг виник не з вини відповідача, а з вини позивача, дана заборгованість є надуманою і не відповідає дійсності.

Позивач зверненням до суду переслідує мету збагачення, а тому відповідач та його представник просять застосувати строк позовної давності і в позові відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 60, 128 ЦПК, 258 ЦК України, представник просить суд винести рішення, яким застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача ПАТ КБ «Приватбанк» і в задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до відповідача про стягнення заборгованості за договором відмовити повністю.

Суд, вислухавши представника відповідача ОСОБА_1, яка проти позову заперечувала в повному обсязі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні та застосування до них норм права.

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем ( банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 отримав споживчий кредит.

Як встановлено судом, з позовом до суду позивач про стягнення сум з відповідача неповернутого кредиту та процентів за користування ним звернувся лише 08.07.2015 року, тобто через 8 років після укладення договору, та, фактично після сплину 7 років після сплину дії договору.

Проте, суд зазначає наступне:

Згідно ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлено терміном в 3 роки.

Дійсно, згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. ( ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Разом з тим, ЦК України не передбачає заборони пред»явлення окремих вимог у зв»язку з пропущенням строків позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагання повернення споживчого кредиту, строк якого минув, у системному зв»язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Дану позицію суд врахував виходячи з постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року та правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі 6 126цс13.

Окрім того, суд ще раз наголошує на тій обставині, що в даному випадку суд вбачає в діях позивача нечесну підприємницьку практику, що згідно п. 14 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» є будь яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача.

Нечесна підприємницька практика на думку суду в даному випадку полягає в тому, що при наявності заборгованості по кредиту у відповідача на момент фактичного моменту закінчення дії договору, тобто на 29.11.2007 року, позивач не повідомив про це позивача, не виконував будь яких дій до погашення кредиту в позасудовому порядку на протязі 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014, та половини 2015 року.

Дані дії позивача суд розцінює в даному випадку як намагання позивача недобросовісно використовуючи межі правового поля у вигляді умов договору, зокрема п. 9.12 Договору, отримати незаконну вигоду, шляхом стягнення коштів з відповідача.

Крім того, судом встановлено, що 29.11.2006 року ПАТ «ОСОБА_5 банк «Приват Банк» та ОСОБА_3 уклали договір, відповідно до якого, останній отримав кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначений договір був укладений шляхом отримання банком підписаної та заповненої відповідачем заяви від 29.11.2006 року, відповідно до якої відповідач погодився з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою.

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_3 за договором № б/н від 29.11.2006 року станом на 07.06.2015 року складає 27 408.67 грн., з яких:

- 4545.62 грн. - заборгованість за кредитом;

- 21081.77 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- штрафи: 500.00 грн. - (фіксована частина);

- 1281.37 грн. - (процентна складова):

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходить з того, що сплив строк позовної давності звернення до суду, а тому вимога про стягнення заборгованості до задоволення не підлягає, окрім того зазначає наступне.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 на видачу йому кредитної картки від 29.11.2006 року, останньому було видано банківську кредитну картку з кредитним лімітом 5000 грн. та терміном дії до вересня 2008 року.

Пунктом 9.12 «Умов та правил надання банківських послуг» визначено термін дії договору - 12 місяців, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про зупинення дії Договору, він автоматично пролонговується на цей же строк.

Відповідно до п. п. 3.1.3, 3.1.5 «Умов та правил надання банківських послуг» по закінченню строку дії, відповідна картка продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим строком дії; замовлені клієнтом картки, в тому числі продовжені з новим строком дії (корпоративні, особисті платіжні), але не отримані, зберігаються в Банку для видачі Клієнту 6 місяців.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що після закінчення терміну дії кредитної картки, тобто 01.10.2008 року, ОСОБА_3 замовляв у банку і отримував нову картку на новий строк.

Таким чином, строк дії договору, укладеного між ОСОБА_3 та банком, закінчився 30.09.2008 року, оскільки не був продовжений на новий строк відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки, після закінчення дії договору сторони його не продовжили, відповідної заяви про продовження та видачу нової картки відповідач не подавав, картку з новим строком дії не отримував, строк позовної давності необхідно рахувати, починаючи з 01.10.2008 року.

Згідно з вимогами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заявила клопотання до суду про застосування строку позовної давності.

Враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» було заявлено позов 08.07.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який сплив 01.10.2011 року, суд остаточно приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Окрім всього вищезазначеного суд наголошує на тій обставині, що 06.11.2013 року позивач звертався з аналогічним позовом до Кагарлицького районного суду Київської області, справа № 368/2254/13 ц, провадження № 2/368/818/13, проте рішенням Кагарлицького районного суду від 03 грудня 2013 року в позові було відмовлено.

Слід зазначити, що підстава та предмет позову в даній цивільній справі ідентичні.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, 19.12.2013 року ПАТ КБ «Приват Банк» було подано апеляційну скаргу на рішення Кагарлицького районного суду від 03.12.2013 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 11.02.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_5 «ПриватБанк» відхилено.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 03 грудня 2013 року залишено без змін.

Даний факт, на думку суду, свідчить про недобросовісне використання позивачем свого права на звернення до суду, що є неприпустимим.

Відповідно, суд остаточно приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову на підставі спливу позовної давності, - ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 4 ст. 267 ЦК України, ст.ст. 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст.223 ЦПК України.

Суддя: О.В. Закаблук