Справа № 158/376/15-ц Провадження № 22-ц/773/1081/15 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Категорія: 27 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Антонюк К.І.,

суддів Стрільчука В.А., Веремчук Л.М.,

при секретарі Черняк О.В.,

з участю: відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу. Вимоги обгрунтовані тим, що 21 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», було укладено кредитний договір № R8B про надання кредиту в розмірі 50 000 гривень із сплатою 27 відсотків річних за користування кредитом строком до 21.12.2014 року. Відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання, щодо погашення кредитної заборгованості не виконала і станом на 31.10.2014 року загальна сума заборгованості становить 181 768 грн. 73 коп. Тому просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 181 768 грн. 73 коп. і судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ківерцівського районного суду від 29 травня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 181 768,73 грн. та 1 817,68 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, покликаючись на незаконність рішення, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з підстав в ній наведених.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, змінивши рішення суду виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст.626, 530 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За ч.1 ст.1050 ЦК України у разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, що 21.12.2011 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R8B, за умовами якого банк зобовязувався надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, визначених в договорі, а позичальник зобовязувався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені цим договором. За умовами кредитування позичальнику надано 50 000 грн. кредиту, які він зобовязувався повернути в повному обсязі 21.12.2014 року, сплачуючи щомісячні платежі відповідно до графіка повернення кредиту та сплати процентів, за користування кредитом нараховується 27% річних (а.с. 20-26).

Судом встановлено, що ПАТ «ВТБ Банк» виконав взяті на себе згідно договору зобовязання та надав кредитні кошти відповідачу у розмірі визначеному в договорі, а відповідач свої зобовязання за договором не виконувала, у звязку з чим станом на 31 жовтня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 181 768,73 грн.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджуються розрахунками заборгованості по кредиту, відсотках за користування кредитом, пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат.

Відповідно до розрахунків заборгованість по кредиту становить 41 190,79 грн.; заборгованість по відсотках - 23 231,23 грн.; нарахована сума пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків складає 104 550,61 грн.; три відсотки річних від простроченої суми по кредиту - 1 016,82 грн.; три відсотки річних від простроченої суми по відсотках становить 697,12 грн.; інфляційні втрати, нараховані за порушення строку повернення кредиту - 6 060,80 грн.; інфляційні втрати, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках 5 021,36 (а.с. 11-14, 28).

Пунктами 5.2.1, 5.2.2 договору сторони передбачили, що банк має право вимагати від позичальника здійснити дострокове повернення кредиту протягом 30 днів з дати відправлення позичальнику відповідного повідомлення у разі порушення позичальником зобовязань, що випливають з умов кредитного договору.

Розрахунками банку, умовами укладеного між сторонами договору, також поясненнями відповідача в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 порушила взяті на себе зобовязання, не здійснювала погашення кредиту в передбачені договором та графіком строки, а тому вимоги банку щодо дострокового погашення кредитної заборгованості за договором є правомірними.

Доводи позивача про відмову банку на її звернення від 28.02.2013 року про розірвання кредитного договору за умови проплати кредиту без сплати відсотків за користування кредитом не свідчать про наявність будь-яких правових підстав для припинення зобовязання, оскільки заборгованість по кредиту та відсотках на момент звернення відповідачкою не була проплачена.

Крім того, умовами договору обумовлена обовязковість сплати відсотків та не передбачено його розірвання в односторонньому порядку.

У звязку з вищенаведеним колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відповідно до умов договору та розрахунків правильно стягнув з відповідача ОСОБА_1 заборгованість по кредиту в сумі 41 190 грн. 79 коп., заборгованість по відсотках в розмірі 23 231 грн. 23 коп., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 1 713 грн. 94 коп. та 11 082,16 грн. інфляційних втрат, розрахованих відповідно до положень ст..625 ЦК України, що складає всього 77 218,12 грн.

Однак, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором, суд не звернув уваги на ту обставину, що розмір пені значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України - пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем нарахована сума пені складає 104 550,61 грн. при заборгованості по тілу кредиту 64 421,02 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що розмір неустойки значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, майновий стан відповідача, на утриманні якої перебуває четверо неповнолітніх дітей, також враховуючи баланс інтересів сторін, колегія суддів вважає можливим зменшити розмір неустойки до 34 550 грн. 61 коп.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру загальної заборгованості та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором ухвалене судом без урахування наведених обставин та з порушенням норм матеріального права, тому відповідно до вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України дане рішення підлягає зміні.

Загальна сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню становить 111 768,73 грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених позовних вимог у сумі 1 117 грн. 68 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 травня 2015 року в частині стягнення заборгованості та судових витрат змінити, зменшивши розмір стягнень та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» () заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 768, 73 грн. та судовий збір у розмірі 1 117, 68 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: