УХВАЛА

Справа № 564/319/14-ц

28 липня 2015 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Цвіркуна О.С.,

при секретарі - Федас І.О.,

за участю скаржника - ОСОБА_1, державного виконавця Ковальчука І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа - відділ державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції на рішення та бездіяльність органу державної виконавчої служби,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду з скаргою на рішення та бездіяльність державної виконавчої служби, в якій просить суд скасувати постанову, головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції ОСОБА_2 від 09.06.2015 року, про повернення виконавчого документа стягувачеві.

В обґрунтування скарги зазначено, що 09.06.2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа № 564/319/14-ц виданого Костопільським районним судом про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн. з боржника ОСОБА_3, виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з відсутністю у боржника майна на яке можна звернути стягнення, однак при цьому не здійснив всіх необхідних дій для виконання судового рішення, зокрема порушив вимоги ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»

Скаржник ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав із підстав зазначених у ній, просив суд її задовольнити.

Головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції ОСОБА_2 в судовому засіданні не визнав скаргу, пояснивши, що ним здійснені всі передбачені законодавством дії щодо примусового виконання виконавчого листа та просив суд в скарзі відмовити.

Суд, заслухавши пояснення скаржника та державного виконавця, дослідиши письмові докази, прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.383 ЦПК України та ч.1 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим же Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим же Законом.

Судом встановлено, що 04.06.2014 року Костопільським районним судом Рівненської області виданий виконавчий лист від 19.03.2014 року по справі №564/319/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 грн. (а.с.45).

На підставі виданого виконавчого листа, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

На підставі п.2 ч.1 ст.47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції ОСОБА_2В винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 09.06.2015 року № ВП 43851156 (а.с.46). У даній постанові вказано, що виконавчий документ може бути повторно предявлений для виконання в строк до 09.06.2016 року.

Звертаючись із скаргою на дії державного виконавця Шварц Г.Д. посилався на те, що державним виконавцем не проведено достатніх дій по виконанню виконавчого листа та безпідставно винесено постанову про його повернення стягувачу.

Статтею 47 Закону України "Про виконавче провадження" визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу.

Зокрема, відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Судом встановлено, що державним виконавцем було вжито необхідних заходів щодо своєчасного та повного виконання рішення суду. Зокрема, 11.03.2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, також перевірялось наявність коштів та майна боржника шляхом направлення запитів до підприємств та організацій, а саме до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, реєстраційної служби, МРЕВ ДАІ, про розшук майна боржника, та чи ОСОБА_3 являється підприємцем, або чи боржник має місце роботи, про наявність в нього коштів та майна.

В ході даних заходів державним виконавцем було здобуто інформацію, що боржник ОСОБА_3 ніде не працює та доходів не отримує, рухомого майна та транспортних засобів, будівельної та сільськогосподарської техніки за ним не зареєстровано.

В той же час, державним виконавцем встановлено, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою с. Глажева, вул. Шевченка, 44, Костопільського району Рівненської області. Однак реалізувати даний житловий будинок державний виконавець не має права, адже виконавчий комітет Мащанської сільської ради своїм рішенням від 26.06.2015 року відмовив відділу ДВС Костопільського РУЮ в наданні згоди на продаж вказаного житлового будинку.

Разом з тим, встановлено, що державний виконавець звертався до Костопільського районного суду із заявою про встановлення способу виконання рішення або залишення судом раніше встановленого способу виконання, однак 24.03.2015 року у задоволені його заяви було відмовлено.

Із пояснень скаржника та змісту його скарги, вбачається, що на думку ОСОБА_1 однією із підстав скасування спірної постанови, є те, що державним виконавцем не зобовязано боржника офіційно працевлаштуватись. Однак, Законом України «Про виконавче провадження», в межах якого діє державний виконавець в ході примусового виконання рішення суду не передбачено надання державному виконавцю права зобовязувати боржника офіційно працевлаштовуватись або якимось іншим чином на це впливати.

Таким чином, доводи скаржника про те, що державним виконавцем в порушення Закону України «Про виконавче провадження» безпідставно повернуто виконавчий документ стягувачу не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами справи та яким суд дав оцінку.

Разом з тим відповідно до ч.5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно вимог ч.3 ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника,- з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Таким чином, скаржник не позбавлений можливості захистити своє право, пред'явивши виконавчий документ до виконання повторно у строки визначені постановою про повернення виконавчого документа.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу відповідає вимогам Закону, а тому дії державного виконавця є правомірними, у зв'язку з чим в скарзі ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 209-210, 213,293, 294, 383-389 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність органу Державної виконавчої служби - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пяти днів з дня оголошення ухвали через Костопільський районний суд до апеляційного суду Рівненської області.

Суддя:ОСОБА_4