АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Акопян В.І.

Суддів: Карнауха П.М., Лобова О.А.

при секретарі : Фадейкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою та доповненнями до апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину, який вчинено під впливом насильства, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача - ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 лютого 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину, який вчинено під впливом насильства, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

З рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, просить рішення районного суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невірне застосування норм матеріального та порушення процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічного зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 грудня 2011 року ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_2 договір позики, згідно якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 84240 (вісімдесят чотири тисячі двісті сорок) гривень еквівалентних по курсу 8,1 - 10 тис. дол. США з умовою їх повного повернення до 28 лютого 2012 року.

Вказаний факт підтверджується заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19 грудня 2012 року ухваленим у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за розпискою, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 143 208 (сто сорок три тисячі двісті вісім) гривень за договором позики від 28 грудня 2011 року та судові витрати. Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції ОСОБА_4 від 14 червня 2013 року було відкрито виконавче провадження ВП № 38486746 по виконанню заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19 грудня 2012 року.

Починаючи з 22 березня 2014 року по 01 листопада 2014 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 у погашення боргу за договором позики кошти на загальну суму 20 тис. грн., що сторонами не заперечується. (а.с. 24).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не доведено, що договір позики був вчинений внаслідок застосування до нього фізичного чи психологічного тиску з боку відповідача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином. Також після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Звертаючись до суду із позовом про визнання розписки від 28 грудня 2011 року недійсною, ОСОБА_2 посилався на вимоги статей 203, 215, 231 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним, тобто він є оспорюваним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, що встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися у незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що і має бути доведено позивачем.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказів фізичного чи психічного впливу на ОСОБА_2 при складанні розписки, матеріали цивільної справи не містять.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову місцевий суд обґрунтовано зазначив ,що при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_2 не оспорював розписку про отримання коштів, лише не погоджувався з розрахунком нарахованих процентів та судових витрат , він не заперечував факт отримання коштів, не посилався, що розписка була написана під дією насилля фізичного чи психологічного. Рішення суду від 19 грудня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів знаходиться на виконанні у державній виконавчій службі, за виконавчим листом проводяться стягнення, позивач подав позов про оспорювання розписки через два роки після винесення рішення суду про стягнення з нього коштів та часткового виконання рішення суду. ОСОБА_2Є за захистом своїх прав до правоохоронних органів з заявами про застосування до нього зі сторони ОСОБА_3 фізичного чи психологічного тиску не звертався.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в сукупності, суд першої інстанції правильно виходив з того, що між сторонами виникли договірні зобов'язання, ОСОБА_2 не доведено, що кошти в сумі 84240 гривень він не отримував, а розписка про їх отримання була написана під випливом обману, насильства або іншої тяжкої обставини.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, колегія суддів не вбачає.

Місцевим судом було відхилено клопотання позивач про призначення психолого-почеркознавчої експертизи, така експертиза за клопотанням позивача була призначена апеляційним судом 15 квітня 2015 року , але вона не була проведена по причині, в тому числі і відсутності оригіналу розписки, який знаходиться у відповідача. ОСОБА_3 та його представник неодноразового викликався в судове засідання ,йому направлялись письмові повідомлення про необхідність надати суду чи експерту розписку ,але він в судові засідання не зявлявся ,розписку не надав. Сам позивач підтвердив, що судом першої інстанції неодноразово оглядався оригінал розписки , розписка знаходиться у відповідача .

З урахуванням вимог ч.4 ст.147 ЦПК України, що висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.(жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність ,допустимість ,достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх совокупності ) колегія суддів вважає ,що розгляд справи можливо проводити без проведення експертизи, надавши аналіз наданим сторонами доказам.

Оскільки ОСОБА_2Є доказів того, що до нього відповідачем застосовувався психологічний чи фізичний тиск не було надано, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст., 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги ОСОБА_2 - відхилити

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : В.І. Акопян

Судді: О.А. Лобов

ОСОБА_5

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян