Справа № 758/8380/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарі - Дикій Ю. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.11.2004 нею було надано грошову позику ОСОБА_8, ОСОБА_9 про що між ними було укладено договір позики, згідно якого останні позичили у позивачки грошову суму у розмірі 2500000 грн. За вказаним договором позичальники зобов'язались повернути кошти до 10.11.2014, однак, взяті на себе зобов'язання не виконали. Згідно умов договору, сторони погодили, що в рахунок забезпечення виконання зобов'язання за цим договором, позичальники передають в заставу позикодавцю 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку на АДРЕСА_1, які належать на праві власності ОСОБА_10, ОСОБА_2 Крім того, позивачка зазначила про те, що у зв'язку з неповерненням позики у встановлений договором позики, 20.11.2014 позивачка звернулась до позичальників з письмовою згодою про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк, а також попередила про звернення стягнення на належне їм майно у разі невиконання ними письмової вимоги. У відповідь на вказаний лист позичальники повідомили листом від 20.01.2015, що повернути позичені кошти не мають змоги. Також позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, після нього залишись спадкоємці першої черги за законом - відповідачі. Так, після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, і до складу неї увійшли 2/3 частини будинку АДРЕСА_1, та 2/3 частина земельної ділянки по АДРЕСА_1. Позивачка вказала також і на те що ОСОБА_8 за життя будинок не ввів в експлуатацію і у встановленому законом порядку не зареєстрував право власності на будинок. З урахуванням зазначеного, позивачка звернулась до суду і просила в рахунок погашення боргу ОСОБА_8 та ОСОБА_2 за договором позики від 10 листопада 2004 року в сумі 2 500 000 грн., - звернути стягнення на предмет іпотеки - 2/3 частини будинку АДРЕСА_1, житловою площею 111, 8 кв.м., загальною площею 408, 7 кв.м., позначений на плані під літерою «А», літня кухня - під літерою «Є»; навіс - під літерою «Ж»; навіс - під літерою «3»; басейн - під літерою «І», споруди під номером 1-2, та 2/3 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 - шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на 2/3 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та 2/3 частини будинку АДРЕСА_1, житловою площею 111, 8 кв.м., загальною площею 408, 7 кв.м., позначений на плані під літерою «А», літня кухня - під літерою «Є»; навіс - під літерою «Ж»; навіс - під літерою «3»; басейн - під літерою «І», споруди під номером 1-2.

До початку судового засідання від позивачки надійшла заява, в якій вона просила розглянути позов за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Також до початку судового засідання надійшли заяви від відповідачів, в яких вони просили розглянути позов за їх відсутності, позов визнали.

З урахуванням зазначеного вище, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності сторін, які на власний розсуд розпорядились правом участі в судовому засіданні.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_8, ОСОБА_2 був укладений договір позики (а.с. 20), відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальники прийняли у власність 2500000 грн., зазначену позику позичальники зобов'язались повернути позикодавцеві готівкою до 10.11.2014.

Відповідно до п. 10 договору позики, сторони погодили, що в рахунок забезпечення виконання зобов'язання за цим договором позичальники передають в заставу позикодавцю 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку на АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_8 та ОСОБА_2.

Відповідно до п. 11 договору позики, в разі коли позичальники не повернуть позичені кошти у встановлений строк, позикодавець вправі здійснити звернення стягнення на належну позичальникам 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку на АДРЕСА_1.

У зв'язку із неповерненням в установлений договором строк грошей, ОСОБА_1 20.11.2014 року звернулася до позичальників з письмовою вимогою про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк, а також попередила про звернення стягнення на належне їм майно у разі невиконання ними її письмової вимоги (а.с. 17).

ОСОБА_8 та ОСОБА_2 листом від 20.01.2015 р. повідомили, що повернути позичені кошти не мають змоги, а тому ОСОБА_1 може у виконання досягнутих домовленостей в договорі позики грошей, звернути стягнення на належну їм 2/3 частини будинку АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці по АДРЕСА_1, площею 0.1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 15), фактично підтвердивши умови договору.

З даних свідоцтва про укладення шлюбу, вбачається, що 09.12.1995 між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 був укладений шлюб (а.с. 16).

Згідно даних свідоцтва про смерть, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_8, спадкоємцями першої черги за законом є відповідачі: дружина - ОСОБА_2, діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, батько - ОСОБА_6, мати - ОСОБА_7.

З даних договору купівлі-продажу від 10 вересня 1998 року вбачається, що ОСОБА_8 придбав 2/3 частина будинку АДРЕСА_1 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2

Згідно даних технічного паспорт, ОСОБА_8 є власником 2/3 частина будинку АДРЕСА_1, житловою площею 111, 8 кв.м., загальною площею 408, 7 кв.м., позначений на плані під літерою «А», літня кухня - під літерою «Є»; навіс - під літерою «Ж»; навіс - під літерою «3»; басейн - під літерою «І», споруди під номером 1-2 (а.с.а.с. 22-26).

23.04.2004 р. в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна було отримано Технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_1 з поміткою «Будинок не зданий в експлуатацію».

Належність ОСОБА_8 земельної ділянки, площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, підтверджується державним актом від 23 січня 2001 (а.с. 21).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 за життя будинок не ввів в експлуатацію і у встановленому законом порядку не зареєстрував право власності на будинок, відповідно, правовстановлюючого документу, який би свідчив про наявність у нього права власності на вказаний об'єкт, він не отримав.

Згідно даних розпорядження голови Подільської районної державної адміністрації м. Києва за № 248 від 13.03.2001, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було надано дозвіл на знесення старого будинку по АДРЕСА_1 і на розробку з погодження у встановленому порядку проекту будівництва нового житлового будинку та проекту підключення будинку до комунальних мереж міста (а.с. 11).

Також з матеріалів справи вбачається, що Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва було видано дозвіл на виконання будівельних робіт № 0386-Пд/Ш від 14.11.02 р. на виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 13-14).

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності ( ст. 63 СК України).

Згідно ст. 368 ЦК України набуте подружжям за час шлюбу майно є їхнього сумісною власністю.

З зазначеного випливає, що 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 та земельна ділянка на АДРЕСА_1 та земельна ділянка по АДРЕСА_1, належать ОСОБА_8 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя.

Ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

В узагальненні Верховного Суду України судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин від 11.11.2011 р. роз'яснив наступне: «…нормами законодавства (насамперед статтями 36, 37 Закону № 898-IV) не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими, може застосовуватися, якщо це передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом».

Відповідно до п. 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи №5 від 20.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання, він не має права звертатися із позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що зобов'язання не виконано, звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено умовами укладеного договору позики, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу та задоволення позову.

На підставі ст.ст. 368, 526, 572, 589, 590, 611, ст.ст. 33, 35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 10, 11, 174, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

В рахунок погашення боргу ОСОБА_8 та ОСОБА_2 за договором позики від 10 листопада 2004 року в сумі 2 500 000 грн., - звернути стягнення на предмет іпотеки - 2/3 частини будинку АДРЕСА_1, житловою площею 111, 8 кв.м., загальною площею 408, 7 кв.м., позначений на плані під літерою «А», літня кухня - під літерою «Є»; навіс - під літерою «Ж»; навіс - під літерою «3»; басейн - під літерою «І», споруди під номером 1-2, та 2/3 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 - шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 на 2/3 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1, площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та 2/3 частини будинку АДРЕСА_1, житловою площею 111, 8 кв.м., загальною площею 408, 7 кв.м., позначений на плані під літерою «А», літня кухня - під літерою «Є»; навіс - під літерою «Ж»; навіс - під літерою «3»; басейн - під літерою «І», споруди під номером 1-2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька