Номер провадження: 22-ц/785/5489/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Оверіної О.В., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 30 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом КП „Теплопостачання міста ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за теплову енергію, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року КП „Теплопостачання м.Одеса звернулося до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплову енергію. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 26.03.2015 року до участі у справі у якості співвідповідачів залучено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (а.с.62).

Заявлені вимоги мотивовані тим, що КП „Теплопостачання м.Одеса забезпечує тепловою енергією квартиру по вул.Щорса, буд.№ 146 кв.№ 107, власницею якої є ОСОБА_2. У даній квартирі також зареєстровані і свіввідповідачі по справі. За час проживання в даній квартирі відповідачі в порушення вимог ст.ст. 68, 162 ЖК УРСР та п. 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» не вносять плату за надану їм теплову енергію, у звязку з чим за період з серпня 2001 року по квітень 2014 року утворилася заборгованість у загальній сумі 19789,40 гривень, яку в добровільному порядку вони сплачувати відмовляються.

На підставі наведеного, та з урахуванням уточнень (а.с.60) КП „Теплопостачання м.Одеса ОСОБА_4 просила стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5 заборгованість за теплову енергію в сумі 19 789 гривень 40 копійок та стягнути судові витрати.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 30 квітня 2015 року позовні вимоги КП „Теплопостачання м.Одеса задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 солідарно на користь КП «Теплопостачання міста ОСОБА_4» заборгованість по оплаті за надану теплову енергію у розмірі 13090 гривень 71 копійку.

Стягнуто пропорційно суму сплаченого судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок.

В решті частини позову відмовити.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 30 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

- відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 82,70 кв.м;

- у квартирі АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані: ОСОБА_2 з 20.05.1988 року; ОСОБА_5 (син) з 26.08.1998 року; ОСОБА_6 (син) з 01.04.1992 року; ОСОБА_7 (син) з 15.03.1998 року, ОСОБА_8 (дочка) з 06.09.2000 року, ОСОБА_9 з 09.07.2001 року;

- КП «Теплопостачання міста ОСОБА_4» створено на підставі рішення Одеської міської Ради від 27.06.2006 року за № 101-У, шляхом злиття ПК «Одесатеплоенерго» та КП «Одесатеплоенерго» та забезпечує тепловою енергією квартиру по улиці Щорса, 146 кв. № 107, яка на праві спільної сумісної власності належить відповідачам по справі;

- позивачем надавалися послуги відповідачам, повязані з безперебійним забезпеченням тепловою енергією квартири АДРЕСА_2;

- відповідно до наданого позивачем розрахунку, солідарна заборгованість відповідачів по оплаті за послуги за надане теплопостачання за період з серпня 2001 року по 01.04.2014 року, складає 19789 гривень 40 копійок. При перевірці правильності даного розрахунку, судом встановлено, що при складанні даного розрахунку представниками позивача враховані всі оплати за надані послуги, які здійснювала відповідачка ОСОБА_2 за період з 2001 року по час розгляду справи, які підтверджені квитанціями поданими представником ОСОБА_2 в судових засіданнях;

- ухвалою Малиновського районного суду міста ОСОБА_4 від 11 квітня 2012 року, скасовано судовий наказ від 15 лютого 2010 року виданий Малиновським районним судом м. Одеси за заявою КП «Теплопостачання міста ОСОБА_4» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за теплову енергію з ОСОБА_2 на користь КП «Теплопостачання міста ОСОБА_4» у розмірі 15200,22 гривень;

- ухвалою Малиновського районного суду міста ОСОБА_4 від 01 листопада 2011 року скасовано судовий наказ від 18 серпня 2011 року, виданий Малиновським районним судом м. Одеси за заявою КП «Теплопостачання міста ОСОБА_4» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за спожиту теплову енергію у загальному розмірі 19042,50 гривень.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в межах строку позовної давності на користь позивача підлягає до стягнення сума 13090,71 гривень (19789,40 6698,69), і саме ця сума повинна бути сплачена солідарно всіма відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Саме до цього зводиться правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами України.

Крім того з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.08.2001 року заборгованість по квартирі відповідачів була відсутня. Починаючи з серпня 2001 року заборгованість за тепло збільшувалася з наростаючим підсумком. Оплата за послуги теплопостачання з 01.08.2001 року до 01.01.2004 року 2 роки та 05 місяців не здійснювалася. Проте за січень 2004 року сплачено 143 грн. 74 коп. В подальшому за послуги теплопостачання надходила за березень, травень, червень, жовтень, листопад, грудень 2004 року, лютий, березень, липень, жовтнеь, листопад 2005 року, січень, березень, липень, жовтень, листопад 2006 року, лютий, березень, червень, вересень, грудень 2007 року, січень, березень, травень, липень, жовтень, грудень 2008 року, січень, березень, травень 2009 року, липень, серпень, вересень, жовтень, грудень 2010 року. починаючи з 01.01.2011 року і до часу зверення до суду з позовом у червні 2014 року відповідачі сплачували за послуги теплопостачання кожного місяця. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Рішення суду позивачем не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги поданої в інтересах ОСОБА_2 представником, ОСОБА_3 зводяться до того, що судом не вірно обчислено сторок позовної даності. На думку апелянта суд не врахував, що після скасування першого розглянутого судового наказу згідно із ухвалою суду від 01.11.2011 року перебіг позовної давності починається заново. Тобто розрахунок позовної давності слід обчислювати з 01.11.2008 року. Враховуючи, що відповідачами з 01.06.2010 року заборгованість за тепло погашалася у повному обсязі, то суд мав стягнути заборгованість лише за період з 01.11.2008 року до 01.06.2010 року в сумі 9522,72 грн.

Проте, з урахуванням встановлених у справі обставин, судова колегія вважає доводи апеляційної скарги неспроможними.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що наведені в скарзі доводи висновків суду не спростовують та не надають підстав для скасування рішення суду першої інстнації, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Оверіна

ОСОБА_10