У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В., Василевича В.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеному 9 вересня 2004 року.

В апеляційній скарзі на це рішення представник ОСОБА_1 вказує, що рішення суду суперечить вимогам чинного законодавства.

Судом не враховано похилий вік позивачки та введення її в оману при укладенні спірного договору.

Відповідачка у справі - внучка позивачки - при укладанні договору ввела позивачку в оману, оскільки та була впевнена, що підписує договір довічного утримання, а не договір дарування.

Вважає, що договір дарування, укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання, є удаваним правочином.

Згідно із ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Судом не враховано, що у позивачки немає іншого житла, окрім спірної квартири, в якій вона і після укладення договору дарування продовжує проживати.

Відповідачка в цій квартирі не живе, не висловлювала бажання в ній проживати, не зареєстрована в цьому житлі, а відповідно до ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття, чого відповідачкою не було здійснено.

Відповідно до ст.234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створити правові наслідки, є фіктивним.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання укладеного договору дарування недійсним через його фіктивність,суд першої інстанції вірно виходив з недоведеності заявлених вимог.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено в судовому засіданні , що 9 вересня 2004 року між сторонами було укладено договір дарування ,за умовами якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Звернувшись в березні 2015 року з вимогами про визнання цього договору недійсним, позивачка доводила , що укладений правочин є удаваним, а згодом змінила вимоги і просила визнати цей договір дарування фіктивним.

Доводи апеляційної скарги містять покликання як на удаваність правочину, так і на його фіктивність, а тому такі доводи є необгрунтованими .

За удаваним правочином (ст.235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Підстав для визнання договору дарування удаваним на підставі ст. 235 Цивільного кодексу України не було, оскільки позивачкою не доведено намір укласти договір довічного утримання, що вона підтвердила згодом у заяві про зміну підстави позову(а.с.68,69),

Згідно роз'яснень, викладених в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06 листопада 2009 року для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Судом вірно встановлено, що між сторонами було вчинено саме договір дарування і підстав визнавати його удаваним чи фіктивним не було .

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених в ньому висновків.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 19 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку сторонами та особами, які беруть участь у справі, протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Василевич В.С.

Суддя апеляційного суд Рівненської області Малько О.С.