Провадження № 2/760/2811/15
Справа № 760/3799/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Назарчук Н.О., Осадчій В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом»янського району м.Києва, Відділ опіки та піклування Солом»янської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічний позов ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом»янського району м.Києва, Відділ опіки та піклування Солом»янської районної державної адміністрації про усунення перешкод та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. такою, що втратила право користування житловим приміщенням- квартирою АДРЕСА_1, у зв'язку з чим зняти її з реєстраційного обліку за даним місцем проживання.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 була надана на підставі ордеру Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 27.06.1964 року № 5750/1002 ОСОБА_4, а в подальшому особовий рахунок по квартирі було переведено на ОСОБА_1 на підставі Витягу з рішення виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Києва №327 від 13.08.1996 року.

Зазначає, що у спірній квартирі крім неї значаться зареєстрованими: ОСОБА_6 (колишній чоловік позивача) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (онука позивача).

Позивач посилається, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад строк встановлений ст.71 ЖК України без поважних причин, своїх речей там не зберігає.

Зазначає, що у зв'язку з реєстрацією ОСОБА_3 у спірному житловому приміщенні на неї нараховуються комунальні платежі, які позивачу доводиться сплачувати, а мати дитини, тобто ОСОБА_2 відмовляється нести витрати по утриманню даної квартири.

Позивач вважає, що відповідач в силу ст. 71 ЖК України втратила право користування спірним житловим приміщенням.

Не погоджуючись з первинним позовом, 21.04.2015 року відповідач ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила:

- зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

- вселити ОСОБА_2 та її малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. у двокімнатну квартиру загальною площею 43, 37 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання комплекту ключів від квартири.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом мотивує тим, що з 2009 року вона разом з ОСОБА_5, з яким не перебувала у зареєстрованому шлюбі, проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Після народження спільної дитини - ОСОБА_3, дитина була зареєстрована у вищезазначеній квартирі та проживала в ній.

Посилається, що після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ще протягом декількох місяців продовжували проживати у спірній квартирі, проте згодом ОСОБА_1 почала чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та створювати умови, які унеможливили сумісне проживання.

На початку 2014 року ОСОБА_1 та її співмешканець силоміць виставили ОСОБА_2 з малолітньою дитиною на вулицю та погрожували фізичною розправою, в разі спроби проживання у спірному житловому приміщенні.

Зазначає, що протягом останнього року намагалася здійснювати своє право та право дитини на користування спірним житловим приміщенням, проте ОСОБА_1 чинить перешкоди не допускаючи до квартири, ключів від спірної квартири, відповідач не має.

В зв'язку з вищевикладеним просила зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою суду від 21.04.2015 року зустрічний позов об'єднано в одне провадження з первинним.

В судовому засіданні позивач та її представник первинний позов підтримали та просили суд його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечували.

Представники відповідачів в судовому засіданні просили зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні первинного позову, відмовити.

Третя особа- Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва в судове засіданні свого представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи повідомлене належним чином, подало до суду заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, зазначивши, що не заперечує проти винесення рішення відповідно до норм чинного законодавства.

Третя особа- Відділ опіки та піклування Солом'янської районної державної адміністрації в судове засіданні свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, зазначивши, що проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечує, а зустрічний позов ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 підтримує та просить його задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була надана на підставі ордеру Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 27.06.1964 року № 5750/1002 ОСОБА_4 на родину із трьох осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_9 (а.с.5)

Відповідно до витягу з рішення Виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Києва № 327 від 13.08.1996 року, особистий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 було переоформлено на ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до довідки Форми № 3 від 06.02.2015 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 неприватизована, у даній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_6 (а.с.4).

Встановлено, що фактично у спірній квартирі проживає позивач ОСОБА_1 та її співмешканець.

Реєстрація місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 була здійснена за місцем проживання батька дитини -ОСОБА_5

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.9).

Також з матеріалів справи вбачається, що батьки неповнолітньої ОСОБА_3, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

В судовому засіданні встановлено та проти цієї обставини не заперечували сторони, що до смерті ОСОБА_5, тобто сина позивача, неповнолітня ОСОБА_3 та її законний представник ОСОБА_2 проживали у спірній квартирі.

При цьому, згідно довідки Форми № 3 від 16.03.2015 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 63).

В обґрунтування своїх вимог, позивач за первісним позовом стверджувала, що її онука хоч і зареєстрована у спірній квартирі, проте з 2012 року в ній не проживає без поважних причин, а тому в силу ст. 71 ЖК України втратила право користування даним житловим приміщенням.

Суд не погоджується з доводами позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Також, Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із відповідними змінами) роз'яснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

В п. 10 вказаної Постанови звернуто увагу на те, що у справах у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на житлову площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутній понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.

В судовому засіданні представники відповідача не заперечували факту не проживання у спірній квартирі дитини, однак зазначали, що таке не проживання зумовлено поважними причинами, оскільки ОСОБА_1 чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою, вільного доступу до квартири ОСОБА_2, як законному представнику малолітньої ОСОБА_3 не надає.

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12 (мати ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_3) та ОСОБА_13 (знайома ОСОБА_2) підтвердили, що ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1, а саме, в квартиру останніх не пускає, комплект ключів не надає.

В судовому засіданні позивач не заперечувала того факту, що ОСОБА_2 та її малолітня дитина не мають вільного доступу до спірної квартири посилаючись на те, що останні не мають права на користування даним житловим приміщенням.

При цьому, позивач не заперечувала, що з ОСОБА_2 склалися конфліктні та неприязнені стосунки внаслідок користування спірною квартирою.

З огляду на викладене, суд вважає, встановленим, що між позивачем та відповідачем по справі в особі законного представника неповнолітньої ОСОБА_3 склалися конфліктні стосунки щодо порядку користування квартирою АДРЕСА_1.

Також суд вважає встановленим, що з боку позивача чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. в особі її законного представника ОСОБА_2, остання вільного доступу до квартири не має, як і не має комплекту ключів від спірної квартири, а тому у відповідності до вимог закону, дитина вимушена проживати разом з матір»ю.

З огляду на викладене, доводи позивача в обґрунтування позову є недоведеними та не підтверджені відповідними доказами у справі.

Надані позивачем акти від 10.07.2014 року, 15.09.2014 року та 19.11.2014 року в підтвердження не проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. у спірній квартирі з 2012 року без поважних причин, суд не приймає до уваги (а.с.10-12).

Як встановлено в ході розгляду справи, малолітня ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі з поважних причин, а тому обставини зазначені у даних актах щодо її відсутності за місцем реєстрації, не мають правого значення, з огляду на вимоги ст. 71 ЖК України.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16, які підписали вказані вище акти зазначили, що дані акти були складені в КП «Відрадненське», без проведення огляду квартири, а вони просто поставили в них свої підписи.

Свідок ОСОБА_17, яка також підписувала вказані акти, в своїх свідченнях в суді не могла чітко відтворити обставини, при яких відбувалося підписання актів від 10.07.2014 року, 15.09.2014 року та 19.11.2014 року. Разом з тим, підтвердила, що у спірній квартирі бачила дитячі речі.

Також, дані свідки зазначали, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, не проживають тривалий час, а коли проживали, то ОСОБА_2 допускала неправомірні дії відносно ОСОБА_1, про що їм відомо зі слів останньої.

З огляду на викладене, проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про відсутність належних та достатніх правових підстав для задоволення вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про визнання малолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, оскільки встановлено, що вона не проживає в спірній квартирі з поважних причин.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволені первісного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Разом з тим, суд приходить до висновку про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Так, ст. 27 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 16 Конвенції «Про права дитини», жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або законного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Згідно ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З огляду на те, що в ході розгляду справи знайшло своє підтвердження наявність перешкод з боку позивача у користування спірною квартирою, суд приходить до висновку, що малолітня ОСОБА_3 має бути вселена у квартиру АДРЕСА_1 разом з її законним представником ОСОБА_2, з зобов»язанням ОСОБА_1 надати ОСОБА_2, як законному представнику малолітньої ОСОБА_3 комплект ключів від даної квартири.

При вирішенні питання про часткове задоволення зустрічного позову, судом враховано наступне.

Так, виходячи з вимог чинного законодавства батьки є законними представниками інтересів своїх дітей.

При цьому, суд вважає, що відповідачем ОСОБА_2, яка також звернулася до суду з даним позовом у своїх інтересах не надано доказів того, що вона набула самостійного права щодо користування спірною квартирою.

Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та не була зареєстрована у спірній квартирі, має місце реєстрації за адресою : АДРЕСА_2 з 15.05.1990 року.

За таких обставин, вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка звернулася за захистом своїх житлових прав, задоволенню не підлягають.

Разом з цим, вирішуючи питання про вселення малолітньої разом із законним представником у спірну квартиру, судом враховано вік дитини, об»єктивну неможливість проживання та існування дитини без догляду та опіки з боку матері.

Крім того, суд враховує, що у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю.

Що стосується способу поновлення порушених прав, судом враховано, що спірна квартира неприватизована.

Разом з тим, питання щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням регулюють правовідносини пов»язані саме зі здійсненням права власності на майно, а тому вимога за зустрічним позовом щодо зобов»яання не чинити перешкоди, задоволенню не підлягає.

При цьому, права малолітньої дитини підлягають поновленню шляхом вселення та зобов»язання надання комплекту ключів від спірної квартири.

Враховуючи наведене вище, зустрічний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 64, 71, 72 ЖК України, ст. 47 Конституції України, Конвенцією «Про права дитини», Постановою Пленум Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст. 3,4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод та вселення, задовольнити частково.

Вселити малолітню ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як законного представника малолітньої ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2, як законному представнику малолітньої ОСОБА_3 комплект ключів від квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позову, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: