Справа № 169/255/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Хвіц Г.Й.
Провадження № 22-ц/773/1179/15 Категорія: 23 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів Веремчук Л.М., Бовчалюк З.А.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Фермерського господарства «Новий світанок» до Фермерського господарства «АІС Агро», ОСОБА_3 про визнання договорів оренди землі недійсними, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_4 на рішення Турійського районного суду Волинської області від 28 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 28 травня 2015 року у задоволенні позову Фермерського господарства «Новий світанок» до Фермерського господарства «АІС Агро», ОСОБА_3 про визнання договорів оренди землі недійсними відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник позивача ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, в звязку з порушенням прав позивача як орендаря на користування спірною земельною ділянкою з боку відповідача ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорювані позивачем договори оренди землі містять всі умови та пройшли відповідну державну реєстрацію, тому підстав для визнання їх недійсними немає.

Висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин..

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 2,10 га, що розташована в с. Ставки на території Овлочинської сільської ради Турійського району Волинської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 08 квітня 2008 року.

Відповідно до плану меж земельної ділянки, що міститься на звороті Державного акту, остання складається з ділянок №№1,2,3 площею 0.74 га, 0.99 га та 0.37 га відповідно.

16 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ФГ «Новий світанок» укладено договір оренди землі № 98, за умовами якого ОСОБА_3 надано в строкове платне користування земельну ділянку, площею 1,73 га, яка знаходиться в с. Ставки Турійського району Волинської області на території Овлочинської сільської ради, для вирощування сільськогосподарської продукції строком на 5 років. Вищезазначена земельна ділянка складається з двох частин, площею 0,74 га та 0,99 га і належить орендодавцю на праві приватної власності. 16 березня 2010 року ОСОБА_3 та ФГ «Новий світанок» підписали акт прийомки-передачі обєкта. В договорі зазначено, що він зареєстрований у Овлочинській сільській раді Турійського району Волинської області 16 квітня 2010 року.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, що договір оренди від 16.03.2010 року не внесений до Державного реєстру прав.

15 жовтня 2013 року відповідач ОСОБА_3 уклав з ФГ «АІС Агро» договори оренди землі строком на 10 років, предметом яких є належні ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 647046 від 08 квітня 2008 року три земельні ділянки: 0,74 га ріллі, 0,99 га ріллі та 0,37 га сіножаті. 14 квітня 2014 року здійснено державну реєстрацію вказаних договорів.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договорів оренди зеемльних ділянок від 15 жовтня 2013 року укладених між ОСОБА_3 та ФГ «АІС Агро» позивач вказує, що договір оренди землі № 98 від 16 березня 2010 року сторонами не розривався і зміни до нього не вносилися. Проте, до закінчення строку дії договору відповідач ОСОБА_3 15 жовтня 2013 року уклав новий договір оренди на ту ж земельну ділянку з ФГ «АІС Агро» чим порушив їх права.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з частиною 3 статті 640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.

Статтями 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (чинними на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом.

Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 23 травня 2003 року № 135 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру та удосконалення структури державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 травня 2003 року за № 408/7729, установлено, що реєстрацію земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди землі здійснює Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Закон України від 11 лютого 2010 року №1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» ст. 6 доповнено частиною 5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону. Даний Закон набрав чинності16 березня 2010 року.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1878-VI передбачено, що до 01 січня 2012 року державна реєстрація договорів оренди земельних ділянок проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Отже, відповідно до вищезазначених положень законів, укладений 16.03.2010 року між ФГ «Новий світанок» та ОСОБА_3 договір оренди підлягав державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зі змінами, внесеними Законом України від 11.02.2010 року №1878-VI, тобто відділом Державного комітету по земельних ресурсах та в порядку, передбаченому цим законом.

Проте, в порушення цієї норми права даний договір оренди земельної ділянки від 16 березня 2010 року не був зареєстрований в передбаченому законом порядку і позивач не звертався за реєстрацією зазначеного договору відповідно до порядку, встановленого законом, який діяв на момент укладення договору.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, у звязку з відсутністю державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 16.03.2010 року, відсутністю таких записів в Державному реєстрі, договір оренди відповідно до норм законодавства є неукладеним.

Як вбачається з договорів оренди землі, укладених 15 жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ФГ «АІС Агро», то вони містять всі істотні умови, передбачені законом, зареєстровані у Реєстраційній службі Турійського районного управління юстиції у Волинській області.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що відсутні підстави для визнання недійсними договорів оренди землі 15 жовтня 2013 року, оскільки при їх укладенні дотримано всіх необхідних умов.

Викладені позивачем доводи в позовній заяві не містять правових підстав для визнання оспорюваних договорів оренди землі недійсними.

Доводи позивача щодо неправомірних дій службових осіб сільської ради щодо реєстрації договорів оренди не є підставою для визнання недійсними договорів оренди землі, укладених між приватними особами і фермерським господарством.

Враховуючи вищенаведене відповідно до ст. 309 ЦПК України колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухваленого у даній справі рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 28 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: