Головуючий в 1 інстанції Марченко Л.М. Єдиний унікальний номер 234/119334/14-ц
Доповідач Курило В.П. Номер провадження 22ц/775/25/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 серпня 2015 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів Новосьолової Г.Г., Папоян В.В.

при секретарі Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2, до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах», третя особа публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про захист страхових (споживчих) послуг та стягнення страхового відшкодування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 7 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 7 травня 2015 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2, до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгострах», третя особа публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про захист страхових (споживчих) послуг та стягнення страхового відшкодування відмовлено.

З рішенням не погодився позивач і подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Він посилається на те, що суд порушив норми матеріального та процесуального права. Суд встановленим фактам дав неправильну правову оцінку, не застосував закон України «Про страхування», не звернув увагу на те, що позивач є правонаступником «Приватбанку» і після оформлення права власності на автомобіль мав право на відшкодування збитків, отриманих від пошкодження в результаті дорожньої пригоди його автомобіля. Суд не врахував, що страхова компанія безпідставно відмовила банку у виплаті страхового відшкодування, порушила договір страхування, а також його законні права та інтереси.

В судове засідання сторони не прибули, про час та місце судового засідання повідомлені телефонограмами, що на аркуші справи 115-118. Від представника страхової компанії надійшло клопотання про відкладення розгляду справи без вказівки на поважність причин. Позивач і його представник про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка в судове засідання сторін, та інших осіб, що приймають участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Враховуючи,що всі сторони та третя особа належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не повідомили суд про причини своєї неявки , апеляційний суд не має перешкод для розгляду справи по суті у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законів.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає,що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законів.

Судом встановлено, що 18 листопада 2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» ( надалі ПАТ КБ «Приватбанк», або банк) і ОСОБА_1 укладений договір фінансового лізингу, за яким банк передав у користування ОСОБА_1 автомобіль JAC реєстраційний номер НОМЕР_1 за умови сплати протягом 12 місяців періодичних лізингових платежів з наступним переоформленням права власності на автомобіль (а.с.52-59, 76-78).

5 грудня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» як власник автомобіля уклав з ПАТ «СК «Інгосстрах» договір добровільного страхування наземного транспорту №КТН0СРS - 13В514Х на строк з 6 грудня 2013 року по 5 грудня 2014 року. (а.с. 73-75). Страхувальником та вигодонабувачем за цим договором є банк.

Під час експлуатації автомобіля ОСОБА_114 червня 2014 року трапилась дорожня пригода, внаслідок якої автомобіль отримав механічні пошкодження. Позивач за власним бажанням замовив автотоварознавче дослідження, за висновком якого вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 13665.22 грн. (а.с. 11-22).

Звертаючись в суд з позовом про стягнення вказаної суми зі страхової компанії на свою користь, позивач посилався на те, що він є правонаступником банку за договором страхування наземного транспорту і має право на отримання страхового відшкодування. А страхова компанія незаконно відмовила у виплаті такого відшкодування.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, то позивач не є правонаступником банку за договором страхування автомобіля, не є стороною у цьому договорі. Власником автомобіля став після закінчення строку дії договору страхування, тому його позовні вимоги не ґрунтуються на законі.

Вказаний висновок суду першої інстанції є правильним, таким, що відповідає нормам матеріального права і встановленим судом обставинам.

Аналіз договору страхування наземного транспорту №КТН0СРS - 13В514Х від 5 грудня 2013 року, що укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» - власником автомобіля та ПАТ «СК «Інгосстрах» на строк з 6 грудня 2013 року по 5 грудня 2014 року показав, що сторонами за цим договором є страхова компанія і саме банк (а.с. 73-75). Страхувальником та вигодонабувачем за цим договором є також банк. Позивач ОСОБА_1 стороною у цьому договорі не є.

Судом також встановлено, що дорожня пригода за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_1 трапилась 14 червня 2014 року. Винна особа в цій пригоді не встановлена. 14 червня 2014 року ОСОБА_1 повідомив про вказану пригоду ВДАЇ Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області (а.с. 23), а 17 червня 2014 року він же від імені ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в страхову компанію з заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку з пошкодження автомобіля під час аварії від 14 червня 2014 року (а.с. 60-61).

Акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» прийняте рішення згідно страховому акту №6874421 від 1 вересня 2014 року про відмову у виплаті страхового відшкодування відповідно з пунктами 16.1.3 та 13.3.7 договору страхування у зв'язку з поданням страховиком завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування чи про факт настання страхового випадку на підставі проведення трасо логічної експертизи (а.с. 71). Позивач вважає вказані дії страхової компанії неправомірними і відмову у виплаті страхового відшкодування незаконною. Разом з цим цей факт не має правового значення через те, що ОСОБА_1 не є стороною у договорі страхування наземного транспорту, не перебував у правовідносинах із страховою компанією і не має будь яких прав і обов'язків за договором страхування транспорту №КТН0СРS - 13В514Х від 5 грудня 2013 року, що укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» - власником автомобіля та ПАТ «СК «Інгосстрах». Банк же відмову страхової компанії у виплаті страхового відшкодування не оспорював, з позовом про захист своїх прав і інтересів не звертався до суду і не уповноважував будь яку особу на такі дії.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі переходу права власності на предмет лізингу від

лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов'язки

лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника

предмета лізингу.

Судом встановлено, що свої обов'язки за договором фінансового лізингу № КТ00А+28533874 від 18 січня 2013 року ОСОБА_1 остаточно виконав у січні 2015 року, погасивши передбачені договором лізингові платежі і зареєстрував своє право власності на автомобіль 6 січня 2015 року (а.с. 69). Строк дії договору страхування автомобіля ОСОБА_1 закінчився 5 грудня 2014 року, тобто до реєстрації позивачем права власності на автомобіль. Тому відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» до нього не перешли відповідні права та обов'язки

лізингодавця за договором лізингу. Отже, у позивача не виникло право вимоги виплати страхового відшкодування за рахунок страхової компанії - відповідача по справі.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не має.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд під час розгляду справи порушив норми процесуального законодавства, зокрема, допустив до розгляду справи у якості представника і страхової компанії і банку одну особу, не можуть бути підставою для скасування рішення суду. Відповідно до частини 3 статті 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції правильно вирішив справу, тому підстав, що передбачені вказаною нормою закону для скасування або зміни судового рішення не встановлені. Доводи позивача про те, що суд неправильно визначив процесуальне положення юридичних осіб, що приймають участь у справі, - безпідставні. Усі доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильно застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального законодавства, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2, - відхилити

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 7 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді: