Справа № 154/1708/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Канівець Л.Ф.
Провадження № 22-ц/773/1213/15 Категорія: 81 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі Концевич Я.О.,

з участю представника заявника ОСОБА_1,

представника ВДВС ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції (далі ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ) за апеляційною скаргою ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ на ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 07 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_3 подав до суду скаргу, яку обґрунтовував тим, що 31 травня 2013 року заступником начальника ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ ОСОБА_2 було винесено постанову про накладення арешту на належне йому майно та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження. Стягувачем відповідно до оскаржуваноїї постанови є ПАТ «РодовідБанк».

08 січня 2014 року виконавчий документ повернуто стягувачу в звязку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення, але при цьому накладений арешт не скасовано.

Враховуючи викладене просив визнати неправомірною та скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 07 липня 2015 року скаргу задоволено.

Постановлено визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження № 38243213 від 31 серпня 2013 року, винесену державним виконавцем ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просить цю ухвалу скасувати та прийняти нову про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду до скасування з таких підстав.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні оскарженої постанови державний виконавець порушив вимоги ч. 2, ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, такі висновки є помилковими, суперечать фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на Законі.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 23.05.2013 року стягувач ПАТ «РОДОВІД БАНК» звернувся з заявою до ВДВС Володимир-Волинського МРУЮ про відкриття провадження, накладення арешту на майно (а. с. 34).

Постановою від 31.05.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-591/11, виданого 03.10.2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНКУ» заборгованості за кредитним договором в сумі 36737 .63 грн., судового збору в сумі 367.38 грн. (а .с. 35).

Постановою від 31.05.2013 року накладено арешт на все майно ОСОБА_3, заборонено відчуження майна в межах суми боргу (а. с. 4, 5).

Такі дії державного виконавця та винесена ним постанова про арешт та заборону відчуження майна в межах суми боргу узгоджуються з вимогами ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закону) у редакції, чинній на час винесення постанови, яка передбачала можливість накладення арешту на майно та кошти боржника одночасно з винесенням постанови про відкриття провадження.

З метою виконання рішення суду державним виконавцем вжито заходи щодо виявлення майна боржника.

Однак, будь-якого майна, на яке можна звернути стягнення, а також коштів на відкритих на імя ОСОБА_3Є банківських рахунках не виявлено, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, дослідженого судом апеляційної інстанції.

Зокрема, листами відділення реєстраціно-екзаменаційної роботи з обслуговування про відсутність зареєстрований транспортних засобів на імя ОСОБА_3, (а.с. 64) листами ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_4», ПАТ «ОСОБА_5 АВАЛЬ» про відсутність коштів на рахунках (а.с.67, 68, 69, 70, 72), листом Головного управління пенсійного фонду України про те, що ОСОБА_3 не зареєстрований як отримувач пенсії (а.с.73), актом державного виконавця про відсутність майна боржника (а.с.74), інформацією Державної податкової служби України про відсутність доходів у ОСОБА_3 (а.с. 66).

Висновок суду про те, що державний виконавець, наклавши арешт на майно боржника не мав та не має на меті реалізовувати його є надуманим і не ґрунтується на матеріалах справи та виконавчого провадження. До того ж, для того щоб вчиняти дії по реалізації майна, спочатку необхідно його виявити. Як указано вище, державними виконавцем вчиненні необхідні дії по виявленню майна, однак зясовано, що таке у боржника відсутнє.

Покликання представника апелянта, а також висновок суду про порушення державним виконавцем ч. 2, 5, 6 ст. 52 Закону спростовуються матеріалами виконавчого провадження, з якого вбачається, що кошти на банківських рахунках ОСОБА_6 відсутні, а він, як боржник, не звертався до державного виконавця з пропозицією тих видів майна чи предметів, на які необхідно у першу чергу звернути стягнення. В постанові про арешт міститься вказівка про вчинення дій у межах суми боргу (а. с. 5).

Положеннями ч. І ст. 3 ЦПК України гарантовано право кожної особи звернутися у порядку, встановленому цим Кодексом, за захистом своїх прав лише у разі їх порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Оскільки як майно, так і грошові кошти у ОСОБА_3 на даний час відсутні, чинність постанови про арешт його майна, яка винесена з дотриманням вимог закону, не порушує його прав та свобод, тому з урахуванням і цієї обставини його скарга є безпідставною.

Згідно з дослідженою в суді апеляційної інстанції постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий документ у виконавчому провадженні № 38243213 повернутий ПАТ "РОДОВІД БАНК" у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а. с. 75).

Підстави зняття арешту з майна боржника передбачені ст. 50 та ст. 60 Закону.

Виходячи з положень ч. І, ч. 2 ст. 50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, арешт, накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи, примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження.

У даному виконавчому провадженні не приймались рішення, які згідно з ч. І ст. 50 Закону дають підстави для зняття арешту.

Відсутні також підстави для зняття арешту, визначені ч. 2-4 ст. 60 Закону, що спростовує доводи представника апелянта про невиконання державним виконавцем вимог Закону при винесенні оскарженої постанови.

Також, при дослідженні матеріалів виконавчого провадження у даному судовому засіданні встановлено, що 31.05.2013 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, який на даний час не стягнутий, що, згідно з 3 ст.28, ч. І ст. 50 Закону указує про наявність правових підстав для чинності постанови про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції задовольнити.

Ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 07 липня 2015 року в даній справі скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: