У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., НагорнякаВ.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що передала ОСОБА_5 в користування належну їй банківську картку публічного акціонерного товариства «УніКредит Банк», з рахунку якої з 25 квітня 2012 року до 8 червня 2012 року було знято кошти у загальному розмірі 10 000 грн. У листопаді 2013 року у такий же спосіб із рахунку належної ОСОБА_4 кредитної картки публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відповідач зняла 20 000 грн для своїх потреб. У січні 2013 року відповідач одержала в борг від позивача 2 400 грн, а у квітні цього ж року - 600 євро, що еквівалентно 9 840 грн. Відповідач зобов'язувалася повернути борг до 1 липня 2013 року, проте зобов'язання не виконала.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач ОСОБА_4 просила суд стягнути на свою користь з ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 42 240 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 серпня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_5 суму позики у розмірі 12 240 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 182 грн 92 коп.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 серпня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2014 року скасовано в частині залишення без змін рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 7 серпня 2014 року про відмову у позові, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 30 500 грн скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення у справі. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 30 000 грн. Рішення місцевого суду в частині стягнення судового збору змінено, збільшено суму стягнення до 422 грн 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 150 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржуване у справі судове рішення, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 30 000 грн. заборгованості.

При цьому ухвалюючи таке рішення, апеляційний суд повністю виконав вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 20 травня 2015 року, які в силу ч. 4 ст. 338 ЦПК України є обов'язковими для суду першої (апеляційної) інстанції при новому розгляді справи.

Також висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 вересня 2013 року, у справі № 6-63цс13.

У той же час наведені в касаційній скарзі доводи заявника не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана

Колегія суддів: