Справа № 706/257/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року м.Христинівка Христинівський районний суд Черкаської області

в складі :

головуючого - судді Орендарчука М.П.,

за участю секретаря Пізняк Т.В.,

позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, до прокурорів Христинівського району Черкаської області ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, працівників Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі гідності та ділової репутації, стягнення матеріальної та моральної шкоди нанесеної органом досудового слідства,-

встановив:

ОСОБА_1, до прокурорів Христинівського району Черкаської області ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, працівників Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі гідності та ділової репутації, стягнення матеріальної та моральної шкоди нанесеної органом досудового слідства.

Свій позов обґрунтовує тим, що він мав необережність надати позику ОСОБА_7 Коли боржник не повернув позичені кошти він звернувся із заявою до правоохоронних органів. 18.04.2011 року Христинівським РВ УМВС України в Черкаській області, було відмовлено в порушенні кримінальної справи.

В цей же час позивач звернувся до Гайсинського районного суду Вінницької області із позовом до боржник про стягнення коштів за договором позики. 14.08.2013 року позов ОСОБА_1, було задоволено, дане рішення оскаржувалось до апеляційного суду та залишене в силі.

ОСОБА_7 подав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. А так як слідчий, прокурор використовуючи та пошируючи неправильну інформацію про виплату позики, що порочить позивача честь, гідність та ділову репутацію.

А тому просив суд стягнути із прокуратури Христинівського району Черкаськоїх області та Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області моральну шкоду в сумі 57 196 грн., матеріальну шкоду в сумі 4 867 грн., та судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити за його безпідставністю.

Відповідачі у справі ОСОБА_4, ОСОБА_6 в судове засіданні не з»явилися, надіслали на адресу суду заяви в яких просили суд розгляд справи проводити за їх відсутності у задоволенні позову просили відмовити за безпідставністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст. 38 Конституції України. Як зазначено у розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п. 4), чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихологічної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як випливає із змісту ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку, викладених в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Разом з тим, відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Порядок розгляду справ про захист честі, гідності та ділової репутації унормовано Конституцією України, ЦК України. З метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства, що регулює захист честі, гідності, ділової репутації Пленумом Верховного суду України 27.02.2009 прийнято постанову №1.

Чинне законодавство не містить визначення понять честі, гідності чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихологічної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

ОСОБА_1, звертаючись із позовом до посадових осіб прокуратури Христинівського району та Христинівського РВ УМВС, не довів факту порушення його честі, гідності та ділової репутації. Позовна заява не містить відомостей про те, хто із відповідачів поширив недостовірну інформацію, яким чином, кому та в чому полягає неправдивість такої інформації.

Покликання позивача на те, що слідчим Шевчуком та прокурором Менчинським при прийняті рішення про закриття кримінального провадження не перевірені покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_7 підставою для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 бути не можуть. Порядок оскарження прийнятих слідчими та прокурорами постанов про закриття кримінальних проваджень врегульовано КПК України, а тому позов про спростування інформації, яка міститься у таких постановах, розглядатися в порядку цивільного судочинства не може.

Окрім того, відповідачем у випадку поширення недостовірної інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх службових (посадових) обов'язків, може бути юридична особа, в якій ці посадовці працюють. Разом з тим, ОСОБА_1 позовні вимоги пред'явлено до прокурора району ОСОБА_9, в.о. прокурора ОСОБА_2., прокурора прокуратури ОСОБА_3, начальника Христинівського РВ УМВС ОСОБА_5, заступника начальника СВ Христинівського РВ УМВС ОСОБА_6, які не є належними відповідачами у цивільній справі.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 є безпідставним та не підлягають до задоволення. Одночасно не можуть бути задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь моральної шкоди у сумі 57 196 грн., матеріальної шкоди в сумі 4867 грн. та судових витрат в сумі 56 грн., оскільки ним не доведений факт порушення його честі, гідності та ділової репутації. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки матеріалами справи і в ході судового розгляду не було доведено факт порушення прав чи інтересів позивача, а саме позивач не зміг довести наявність порушеного права і підстави для відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати підлягають стягненню із позивача ОСОБА_1, оскільки фактично позовна заява ним названа стягнення матеріальної та моральної шкоди нанесеної органом досудового слідства, що передбачає звільненні від сплати судового збору.

Керуючись ст. 40 Конституції України, ст. 297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. ст. 10, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

вирішив

У задоволенні позову ОСОБА_1, до прокурорів Хримстинівського району Черкаської області ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, працівників Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_5, ОСОБА_6 про захист честі гідності та ділової репутації, стягнення матеріальної та моральної шкоди нанесеної органом досудового слідства, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 державне мито в сумі 621 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Христинівський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з моменту отримання.

Суддя М. П. Орендарчук