Ухвала

іменем україни

24 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Леванчука А.О.,

Журавель В.І., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення вкладу, 3 % річних та інфляційних витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), в якому з урахуванням уточнень позовних вимог просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» вклад у розмірі 31 тис. грн, проценти за вкладом за період з 31 грудня 2013 року до 19 листопада 2014 року у розмірі 5 304 грн 27 коп., 3 % річних у сумі 593 грн 67 коп.; інфляційні витрати в сумі 4 805 грн; витрати, пов'язані з консультаційно-технічним забезпеченням справи, та судові витрати.

Позивач посилався на те, що 30 грудня 2013 року між сторонами було укладено договір-заяву № 300131/5600/3-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», за яким позивачем було розміщено у відповідача вклад з нарахуванням 24 % річних. За умовами зазначеного договору після закінчення строку вклад повертається вкладникові, строк розміщення вкладу не може бути продовжений сторонами. Після закінчення строку дії договору позивач неодноразово, усно та письмово, звертався до відповідача з проханням повернути належні йому гроші, але суму вкладу та проценти за ним не отримав.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 вклад в сумі 31 тис. грн, проценти за період з 31 грудня 2013 року до 19 листопада 2014 року в сумі 5 304 грн 27 коп., 3 % річних у сумі 593 грн 67 коп., інфляційні витрати в сумі 4 805 грн, витрати на правову допомогу в сумі 2 500 грн та судовий збір у сумі 442 грн 03 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2015 року змінено, стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 проценти за період з 31 грудня 2013 року до 30 березня 2014 року у розмірі 591 грн 16 коп.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за договором банківського вкладу за період з 31 березня 2014 року до 19 листопада 2014 року, стягнення 3 % річних, інфляційних витрат та витрат на правову допомогу відмовити.

У частині стягнення суми вкладу та судового збору рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 30 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у м. Севастополь був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 300131/56002/3-13, згідно з умовами якого позивач передав банку грошову суму вкладу в сумі 31 тис. грн строком на 3 місяці, що підтверджується копією договору-заяви від 30 грудня 2013 року № 300131/56002/3-13 та копією квитанції від 30 грудня 2013 року № 54.

Також встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявою про повернення банківського вкладу, однак відповідач не повернув кошти після спливу строку договору.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановленому порядку звернулася до відповідача із заявами про дострокове повернення суми вкладів, проте відповідач ухилився від виконання своїх обов'язків щодо повернення суми вкладів та відсотків за ними, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та стягуючи з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 проценти за період з 31 грудня 2013 року до 30 березня 2014 року у розмірі 591 грн 16 коп. й відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за договором банківського вкладу за період з 31 березня 2014 року до 19 листопада 2014 року, стягнення 3 % річних, інфляційних витрат та витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що прострочення грошового зобов'язання відповідачем допущено не було та правила ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані, оскільки 06 травня 2014 року набула чинності постанова правління Національного банку України № 260, якою припинено діяльність відокремлених підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя. А тому з 06 травня 2014 року відповідач не міг видати позивачу вклад через відділення № 7 у м. Севастополі, з яким укладено договір

Також суд виходив з того, що позивачем не доведені витрати на правову допомогу, матеріали справи не містять розрахунку кількості часу, витраченого особою, яка надавала позивачу правову допомогу.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Як вбачається з матеріалів справи, банківський строковий вклад (депозит) позивачем був розміщений на 3 місяці і строк його дії закінчився 30 березня 2014 року. 25 липня 2014 року та 12 серпня 2014 року позивач звертався до відповідача із письмовими заявами про дострокове повернення вкладу та сплату процентів.

Висновок апеляційного суду про те, що 06 травня 2014 року набула чинності постанова правління Національного банку України № 260, якою припинено діяльність відокремлених підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а тому з 06 травня 2014 року відповідач не міг видати позивачу вклад через відділення № 7 у м. Севастополі, з яким укладено договір, не є підставою для звільнення банку від обов'язку, передбаченого ст. 1060 ЦК України, оскільки у м. Севастополі було припинено діяльність відділення № 7, а не звільнено банк як юридичну особу від обов'язку щодо депозитів.

У зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами, однак вказані кошти відповідач не повернув, чим допустив прострочення грошового зобов'язання.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року № 6-39цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому направлення будь-яких листів не є виконанням умов договору.

Суд апеляційної інстанції на вказані обставини уваги не звернув, не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не встановив фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення, а тому дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем не було допущено прострочення грошового зобов'язання.

За таких обставин рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Т.П. Дербенцева

В.І. Журавель

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк