АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду місті Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Семенюк Т.А

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення поруки, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення поруки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду 1-ї інстанції, представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для розгляду справи. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд 1-ї інстанції виходив з того, що фактично збільшення відсоткової ставки за кредитним договором від 08.10.2007 року не відбулося, а тому збільшення обсягу відповідальності поручителя немає. Проте, такі висновки суду 1-ї інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки банк своїм листом від 25.12.2008 року фактично в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору від 08.10.2007 року, зобов'язавши боржника та поручителя сплачувати кредит за підвищеною відсотковою ставкою або альтернативно передбачив обов'язок погасити всю суму заборгованості достроково. Крім того, запропонувавши листом від 25.12.2008 року достроково повернути всю суму заборгованості, банк фактично передбачив новий строк погашення кредиту, а тому, встановивши даний факт під час розгляду справи, суд 1-ї інстанції повинен був припинити поруку з підстав, встановлених ч.4 ст.559 ЦК України. Однак, в порушення вимог ч.4 ст.559 ЦК України, суд 1-ї інстанції не припинив поруку.

В судове засідання ОСОБА_3, її представник ОСОБА_6, представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір №39.29-50/969к, відповідно до умов якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 245 000 доларів США, з погашенням згідно умов вказаного договору, зі сплатою 12,25% річних. Кінцевий термін повернення заборгованості до 08 жовтня 2029 року включно.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №39.29-50/969к, 08 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»), ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №39.29-50/453п, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 зобов'язується перед банком солідарно відповідати за своєчасне виконання ОСОБА_8 зобов'язань за кредитним договором.

25 грудня 2008 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») на адресу ОСОБА_8 було направлено листа, яким повідомлено останню про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором №39.29-50/969к від 08 жовтня 2007 року до 14% річних. У зв'язку з чим, запропоновано боржнику протягом 10 днів з моменту отримання даного листа відвідати відділення банку, в якому позичальник обслуговується, для укладення додаткової угоди до договору кредиту.

08 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №39.29-50/969к від 08 жовтня 2007 року.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 06.02.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту на загальну суму 7 522 416,50 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» третейський збір в сумі 25 500 грн.

ОСОБА_3, вважаючи, що Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» листом від 25 грудня 2008 рокув односторонньому порядку змінило умови кредитного договору від 08.10.2007 року, зобов'язавши боржника та поручителя сплачувати кредит за підвищеною відсотковою ставкою, що призвело до збільшення відповідальності поручителя, звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення поруки.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення поруки, суд 1-ї інстанції виходив з того, що фактично збільшення відсоткової ставки за кредитним договором від 08.10.2007 року не відбулося, а тому збільшення обсягу відповідальності поручителя немає і правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

В силу вимог ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 2.8 кредитного договору №39.29-50/969к від 08 жовтня 2007 року встановлено, що кредитор має право збільшити або зменшити процентну ставку за користування кредитом, що визначена цим договором. Про намір змінити розмір процентів кредитор зобов'язаний повідомити позичальника не пізніше як за десять робочих днів до дати початку їх застосування, а також надати для укладення відповідну додаткову угоду. У разі, якщо позичальник погодиться зі зміненим розміром процентів, він зобов'язаний підписати надану кредитором додаткову угоду про внесення змін до даного договору та повернути її кредитору.

Судом 1-ї інстанції достовірно встановлено, що 25 грудня 2008 року Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») на адресу ОСОБА_8 було направлено листа, яким повідомлено останню про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором №39.29-50/969к від 08 жовтня 2007 року до 14% річних та запропоновано боржнику протягом 10 днів з моменту отримання даного листа відвідати відділення банку, в якому він обслуговується, для укладення додаткової угоди до договору кредиту.

Проте, ні у строки встановлені у кредитному договорі №39.29-50/969к від 08 жовтня 2007 року, ні у строки встановлені в листі від 25.12.2008 року додаткову угоду між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та ОСОБА_8 про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором №39.29-50/969к від 08 жовтня 2007 року до 14% річних, підписано не було.

З наданого Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків розрахунку заборгованості за кредитним договором №39.29-50/969к від 08 жовтня 2007 року, чітко вбачається, що, звертаючись у 2014 році до третейського суду з позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, банк здійснював нарахування заборгованості по відсоткам за ставкою 12,5%, яка була визначена сторонами під час підписання кредитного договору 08.10.2007 року.

Отже, з наведеного вбачається, що збільшення Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом фактично не відбулося.

За приписами ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Оскільки збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором №39.29-50/969к від 08 жовтня 2007 року фактично не відбулося, колегія суддів погоджується, з висновками суду 1-ї інстанції про відсутність правових підстав для визнання договору поруки припиненим з підстав, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк своїм листом від 25.12.2008 року фактично в односторонньому порядку змінив умови кредитного договору від 08.10.2007 року, зобов'язавши боржника та поручителя сплачувати кредит за підвищеною відсотковою ставкою, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

За змістом ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на час направлення листа від 25.12.2008 року) банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови, укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

10 січня 2009 року ЦК України доповнено ст.10561, якою встановлено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

З матеріалів даної цивільної справи чітко вбачається, що банк листом від 25.12.2008 року лише повідомив позичальника про необхідність збільшення відсоткової ставки за кредитним договором до 14% шляхом укладення додаткової угоди до кредитного договору №39.29-50/969к від 08 жовтня 2007 року.

Оскільки позичальник не надав своєї згоди на збільшення відсоткової ставки до 14%, додаткову угоду між сторонами укладено не було, то відповідач відсоткову ставку за даним договором фактично не збільшив та продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом за ставкою 12,5%.

Сам факт направлення банком на адресу позичальника листа про збільшення відсоткової ставки не свідчить про реальну зміну банком відсоткової ставки та застосування збільшеної відсоткової ставки для проведення розрахунків за кредитним договором.

За наведених обставин правових підстав вважати, що банком в односторонньому порядку збільшено відсоткову ставку за кредитом, немає.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд 1-ї інстанції зобов'язаний був припинити поруку на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки, в силу вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог.

Зі змісту позовної заяви чітко вбачається, що ОСОБА_3 було заявлено вимогу про припинення договору поруки від 08.10.2007 року у зв'язку із збільшенням обсягу відповідальності поручителя без згоди поручителя (ч.1 ст.559 ЦК України). З матеріалів справи не вбачається, що позивачем чи її представником, під час розгляду справи в суді 1-ї інстанції, змінювалися підстави позову і вони просили суд визнати припиненою поруку з підстав встановлених ч.4 ст.559 ЦК України.

Крім того, з системного аналізу норм ЦК України вбачається, що у разі зміни кредитором на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідачем на адресу позивача направлялася вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту і така вимога отримана поручителем. В свою чергу лист від 25.12.2008 року не може розцінюватися як вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту, оскільки за своєю суттю лист з пропозицією про укладення додаткової угоди про збільшення відсоткової ставки за кредитом та вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту не є тотожними і спрямовані на настання різних правових наслідків.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставини, що мають значення для справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення у відповідності з вимогами матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: