У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення заборгованості з орендної плати, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості з орендної плати.

Посилався на те, що 01 липня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладений договір найму нежитлових приміщень, відповідно до якого ОСОБА_8 передано у тимчасове користування нежитлові приміщення 1-го поверху в будівлі літ. «А-3», загальною площею 278,2 кв. м, розташованих по АДРЕСА_1

09 жовтня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладений договір найму нежитлових приміщень, відповідно до якого останній в якості суборенди передано частину вищезазначених приміщень площею 120 кв. м. Вартість орендної плати сторони визначили у 4 800 грн.

ОСОБА_7 з листопада 2013 року не сплачувала оренду плату, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 52 800 грн.

Враховуючи, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладений договір відступлення права вимоги, за яким останній отримав право вимоги заборгованості зі сплати орендної плати за приміщення, які передані в оренду відповідачці, то позивач просив стягнути з неї заборгованість на свою користь.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути частково задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з недоведеності позивачем передачі спірних нежитлових приміщень відповідачеві.

З такими висновками судів погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 01 липня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладений договір найму нежитлових приміщень, відповідно до якого ОСОБА_8 передано в тимчасове користування нежитлові приміщення 1-го поверху у нежитловій будівлі літ. «А-3», загальною площею 278,2 кв. м, розташованих по АДРЕСА_1

09 жовтня 2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 укладений договір найму нежитлових приміщень, відповідно до якого останній у суборенду передано частину зазначених приміщень площею 120 кв. м строком до 09 жовтня 2014 року. Вартість орендної плати сторони визначили у 4 800 грн на місяць.

17 вересня 2014 року ОСОБА_8 направила на адресу ОСОБА_7 вимогу про оплату заборгованості з орендної плати, яка виникла за період з листопада 2013 року по вересень 2014 року, у розмірі 52 800 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору оренди від 09 жовтня 2013 року наймодавець зобов'язується передати наймачеві приміщення у користування не пізніше п'яти робочих днів від дня укладання цього договору.

Згідно із ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Отже, підписавши договір оренди, сторони погодили, що протягом п'яти днів ОСОБА_8 зобов'язана була передати ОСОБА_7 спірні нежитлові приміщення.

Посилання на зобов'язання сторін укласти акт передачі приміщень договір не містить. У п. 4.3 договору зазначається на необхідність складання акта при поверненні приміщення.

Отже, висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем передачі спірних приміщень в оренду відповідачці є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Апеляційний суд при перевірці рішення суду першої інстанції не взяв до уваги письмових пояснень ОСОБА_7, які в силу ст. 60 ЦПК України є належним та допустимим доказом, в яких остання не заперечує факту отримання нею спірних нежитлових приміщень в оренду, а також суд не надав оцінки листу від 08 січня 2014 року, що був направлений на адресу ОСОБА_7 та в якому ОСОБА_8 повідомляє про розірвання договору найму нежитлових приміщень, що був укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, а отже, відповідно до ст. 774 ЦК України договір оренди від 09 жовтня 2013 року також вважається розірваним.

Враховуючи те, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції письмових пояснень від відповідачки не надходило, а в суді апеляційної інстанції суд не надав їм належної оцінки, не з'ясував усіх обставин справи та залишив в силі рішення суду першої інстанції, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З цих підстав рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
О.М. Ситнік