Справа № 415/1088/15-ц
Провадження № 22ц/782/446/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

Головуючого: - судді: Лозко Ю.П.,

Суддів: - Назарової М.В., Романченко В.О.,

при секретарі - Козубській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 22 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Лисичанської міської ради про визнання рішення Лисичанської міської ради недійсним та оформлення права користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2015 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 05.06.2014 року визнано договір купівлі - продажу ? частини житлового будинку від 15.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Кравченко О.В., реєстр №2288,удаваним та визнано покупцем за договором купівлі - продажу ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Лисичанськ, АДРЕСА_1, від 15.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Кравченко О.В., реєстр №2288, -ОСОБА_3. Визнано договір купівлі - продажу ? частини житлового будинку від 19.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Кравченко О.В., реєстр №2336,удаваним та визнано покупцем за договором купівлі - продажу ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: м. Лисичанськ,АДРЕСА_1, від 19.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Кравченко О.В., реєстр №2336, - ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_3 право власності на будівельні матеріали, з яких побудована літня кухня і гараж на дві автомашини, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Рішення суду набуло чинності.

Посилаючись, на те, що на даний час він є власником вищевказаного житлового будинку, тому вважає набув право на користування земельною ділянкою на якій розташовано домоволодіння, за законом зобов'язаний оформити своє право користування цією земельною ділянкою, яка йому необхідна для обслуговування будинку, якою фактично користується. Проте, попередній власник домоволодіння за вищевказаними договорами купівлі - продажу, відповідачка ОСОБА_4 оформила на своє ім »я право власності на дві земельні ділянки розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що оскільки за рішенням суду від 05.06.2014 року, яке набуло чинності, вищевказані договори купівлі - продажу від 15.12.2011 року та від 19.12.2011 року були визнанні удаваними і він визнаний за ними покупцем, тому з підстав визначених у ст. 236 ЦПК України, ст. 377 ЦПК України, ст. 120 ЗК України, просив суд,визнати недійсним рішення сесії Лисичанської міської ради від 23.08.2012 р.№36/602 «Про надання (передачу) у власність громадянам земельних ділянок» в частині, що стосується передачі відповідачки ОСОБА_4 у власність двох земельних ділянок, розташованих за адресою: м. Лисичанськ, АДРЕСА_1.

Зобов'язати Лисичанську міську раду у відповідності до вимог чинного законодавства та у встановлений чинним законодавством термін оформити його право користування: - земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Лисичанськ, АДРЕСА_1, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1; - земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Лисичанськ, АДРЕСА_1, площею 0,0648 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 22 червня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить суд, скасувати рішення суду першої інстанції, вважаючи що суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову за необґрунтованістю, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки оскаржуване рішення Лисичанської міської ради від 23.09.2012 року №36/602 прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, підстав для визнання цього рішення недійсним судом не встановлено.

Таких висновків суд дійшов правильно.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Стаття 120 ЗК України, передбачає перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду

1. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

2. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

6. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Матеріалами справи встановлені наступні обставини.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 05.06.2014 року визнано договір купівлі - продажу ? частини житлового будинку розташованого за адресою: м. Лисичанськ, АДРЕСА_1, від 15.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Кравченко О.В., реєстр №2288, та договір купівлі - продажу ? частини житлового будинку розташованого за адресою: м. Лисичанськ, АДРЕСА_1, від 19.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Кравченко О.В., реєстр №2336, удаваними та визнано покупцем за цими договорами ОСОБА_3.

Згідно виписки з рішення №36/602 від 23.08.2012 року, відповідачки по справі ОСОБА_4 передано безоплатно у власність згідно поданої заяви земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Лисичанськ, АДРЕСА_1, площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_1; земельну ділянку, розташованою за адресою: м. Лисичанськ, АДРЕСА_1, площею 0,0648 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_2.

Згідно зі ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".Статтею 4 цього Закону, визначені права та обтяження, що підлягають державній реєстрації.

1. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1)право власності на нерухоме майно;

2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3) інші речові права відповідно до закону;

Речові права на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті, є похідними і реєструються після державної реєстрації права власності на таке майно, крім випадків, передбачених статтями 4-1, 4-2 цього Закону.

Статтею 152 ЗК України визначені способи захисту прав на земельні ділянки

1. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

2. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

3. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.1,3 ст. 125, ст. 126 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Матеріали справи не містять об'єктивних підтверджень того, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування, було прийнято з порушенням норм діючого законодавства, в наслідок чого вказана земельна ділянка була передана безоплатно у власність відповідачки ОСОБА_4, без законних для цього підстав.

Доводи позивача, про те, що оскільки на даний час він на законних підставах є власником житлового будинку, розташованого за адресою:м. Лисичанськ, АДРЕСА_1, тому автоматично набув право користування земельною ділянкою розташованої по даній адресі, та фактично користується нею, яка на даний час на праві власності належить відповідачки ОСОБА_4, у зв'язку з чим рішення сесії Лисичанської міської ради від 23.08.2012 р.№36/602 «Про надання (передачу) у власність громадянам земельних ділянок» в частині передачі у власність ОСОБА_4 двох земельних ділянок розташованих по вказаній адресі, порушує його право користування земельною ділянкою, і виключно з цих підстав дане рішення є недійсним, на увагу суду не заслуговує, оскільки чинним законодавством не визначено, що з зазначених підстав, оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування визнається недійсним з подальшим забов»язанням даного органу вчинити певні дії, пов'язані з оформленням права користування земельною ділянкою.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" .

Окрім того, позивачем заявлені вимоги про визнання недійсним даного рішення від 23.08.2012 року, з вказаних підстав, проте, з вимогами про визнання права власності на вказані земельні ділянки, або виділення цих ділянок у користування, позивач не звертався.

Отже, з урахуванням обставин справи, виходячи з аналізу зазначених вище норм, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У даному випадку підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. ч.3, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 22 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Лисичанської міської ради про визнання рішення Лисичанської міської ради недійсним та оформлення права користування земельною ділянкою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :