АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/1012/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1486/К/15 ОСОБА_1
Категорія № 81 (4) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І

при секретарі: Чубіної А.В.

за участю: представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2014 року по справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції Дніпропетровської області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції Дніпропетровської області (надалі ВДВС Апостолівського РУЮ) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань. Зазначив, що на виконанні державного виконавця знаходиться виконавче провадження № 536-2/14 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-217/02 від 05.12.2001 року, виданого Апостолівським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, починаючи з 22.11.2001 року і до повноліття.

Оскільки боржник добровільно рішення суду не виконує, має заборгованість по аліментах станом на 25.03.2014 року в розмірі 41953,41 грн., ухиляючись тим самим від сплати аліментів, просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання зобовязань за вищезазначеним виконавчим листом.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2014 року подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції Дніпропетровської області про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобовязань задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення нової ухвали, якою у задоволенні подання державного виконавця відмовити в повному обсязі. Зазначає, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Також він не згодний з розрахунком заборгованості по аліментах, оскільки офіційно працює і вважав, що з його доходу відраховуються аліменти. Крім того, він приймає участь у вихованні та забезпеченні сина ОСОБА_5, дбає про його добробут і не доведено, що він ухиляється від аліментних зобовязань. Також, суд, задовольняючи подання державного виконавця, не зазначив його рік народження, місце реєстрації та проживання, громадянство та строк дії обмеження у праві виїзду за межі України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а саме: неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи із наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи та подання державного виконавця, рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2001 року, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менш, ніж 1/2 частка неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 22.11.2001 року до повноліття дитини, на користь ОСОБА_4 (а.с. 8), на підставі якого 30 травня 2008 року видано виконавчий лист (дублікат) № 2-217/02 (а.с. 12).

20 січня 2002 року державним виконавцем ВДВС Апостолівського РУЮ ОСОБА_7 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-217 виданого 05.12.2001 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів (а.с. 13).

Як вбачається з розрахунку, складеного державним виконавцем ВДВС Апостолівського РУЮ, заборгованість ОСОБА_2 по аліментах станом на 25.03.2014 року складає 41953,41 грн.

Відповідно до довідки Апостолівського районного центру зайнятості від 18.08.2009 року, ОСОБА_2 перебував на обліку як безробітний з 21.05.2008 року по 29.05.2009 року та його дохід за вказаний період становив 5237,41 грн., в т.ч. утримані аліменти 2611,44 грн. Виконавчий лист був повернутий до ВДВС Апостолівського РУЮ у звязку з самостійним працевлаштуванням ОСОБА_2 (а.с. 15).

Як вбачається довідки КП «Апостолівське БТІ» від 15.10.2010 року, ОСОБА_2 згідно прописки проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 та на його прізвище по реєстрових книгах БТІ житлового будинку (частини житлового будинку) на праві власності не зареєстровано (а.с. 17).

Довідка Апостолівського відділення РЕР ДАІ від 19.06.2008 року свідчить про те, що за ОСОБА_2 автомобільний транспорт не зареєстровано (а.с. 17).

Розглядаючи спір та задовольняючи подання державного виконавця ВДВС Апостолівського РУЮ. суд першої інстанції виходив з того, що факт ухилення боржника від виконання своїх аліментних зобовязань підтверджується довідкою про заборгованість.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Статтею 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Згідно до ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України вїзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконанні зобовязання до виконання зобовязань або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань. Наявність у ОСОБА_2 невиконаних зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, та ухилення боржника від виконання зобовязань є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Виходячи із зазначених норм Закону слід зробити висновок про те, тільки в разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Приходячи до висновку щодо встановлення факту ухилення боржника ОСОБА_2, суд першої інстанції не врахував судову практику Верховного Суду України від 01.02.2013 року щодо вирішення питання про тимчасове обмеження праві виїзду за межі України, де надано розяснення, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_2, рішення та копії наказу засновника і голови селянського (фермерського) господарства «Талісман» від 01.06.2009 року, долучених до апеляційної скарги, боржник з 01 вересня 2009 року працює керуючим господарськими справами селянського (фермерського) господарства «Талісман» (а.с. 32-35).

Таким чином, колегія суддів вважає, що державним виконавцем на час звернення з поданням, не доведений факт наявності свідомих дій чи бездіяльності ОСОБА_2, спрямованих на невиконання обов'язку сплати аліментів у виконавчому провадженні, а також не надані відомості про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання, тобто є неповнота вчинення виконавчих дій.

Крім того, на думку колегії, в ухвалі суду першої інстанції відсутня достатня аргументація про необхідність застосування обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, в мотивувальній частині викладені обставини, тотожні змісту подання державного виконавця, без посилання на конкретні докази та відсутній висновок про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Також, як зазначено в судовій практиці Верховного Суду України від 01.02.2013 року щодо вирішення питання про тимчасове обмеження праві виїзду за межі України, в резолютивній частині ухвали повинно бути зазначено, до якого моменту діють обмеження, тобто виконання якого зобов'язання, покладеного на боржника рішенням, є підставою для їх припинення. Тобто, в ухвалі слід зазначати резолютивну частину рішення, яке перебуває на виконанні у підрозділі ДВС та на підставі якого вноситься подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Між тим, судом першої інстанції вказаних вимог не дотримано, незважаючи на те, що в поданні державного виконавця зазначена вимога щодо тимчасово обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання зобовязань за вищезазначеним виконавчим листом.

З урахуванням викладеного, матеріалів справи, доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а ухала суду першої інстанції скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу.

В задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Апостолівського районного управління юстиції Дніпропетровської області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: