У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

Амеліна В.І., Остапчука Д.О., СавченкоВ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до дочірнього підприємства «Умань-Агро» про визнання недійсним договору оренду земельної ділянки та відшкодування завданих збитків, за касаційною скаргою дочірнього підприємства «Умань-Агро» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що в Уманському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДПЗ» зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 11 листопада 2006 року № 58, за умовами якого його мати ОСОБА_5 передала в оренду дочірньому підприємству «Ілліч-Агро Умань» відкритого акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» земельну ділянку загальною площею 6,4015 га, яка розташована в межах Максимівської сільської ради Уманського району Черкаської області строком на 20 років, починаючи з дати його державної реєстрації. Однак, позивач вважає, що наведене не відповідає дійсності, оскільки такий договір ОСОБА_5 не укладався і про його існування стало відомо 11 червня 2012 року. Відповідно до висновку експертного почеркознавчого дослідження підпис у графі «орендодавець» на четвертій сторінці вказаного договору виконано не громадянкою ОСОБА_5, а іншою особою. Зазначав, що право власності на спірну земельну ділянку на даний час набув він на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 30 жовтня 2014 року. Посилаючись на наведене, просив суд: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 11 листопада 2006 року № 58; стягнути з дочірнього підприємства «Умань-Агро» (далі - ДП «Умань-Агро») на свою користь витрати на проведення почеркознавчого дослідження у розмірі 735 грн 60 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 17 вересня 2015 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 11 листопада 2006 року № 58.

Стягнуто з ДП «Умань-Агро» на користь ОСОБА_4 завдані збитки у вигляді витрат на проведення експертного почеркознавчого дослідження у розмірі 738 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «Умань-Агро» просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із доведеності позовних вимог, оскільки відповідно до висновку експерта підпис у спірному договорі виконано не ОСОБА_5, а іншою особою, що свідчить про відсутність вільного волевиявлення на розпорядження земельною ділянкою.

Доводи заявника про пропущення позивачем строку позовної давності не заслуговують на увагу з огляду на те, що позивач дізнався про порушення прав лише на початку 2012 року, а з позовом звернувся у січні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства «Умань-Агро» відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
Д.О. Остапчук В.О. Савченко