Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Шимківа С.С. Василевича В.С.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.

з участю

представника позивача ТОВ „Кредитні ініціативи" Захожого Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2014 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Здолбунівського районного суду від 26 червня 2014 року відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у позові до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки за безпідставністю.

В апеляційній скарзі представник ТзОВ «Кредитні ініціативи» покликається на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що посилання суду на рішення апеляційного суду від 02 квітня 2014 року у справі за позовом ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 оскаржено в касаційному порядку, а суд надто широко тлумачить положення ч.3 ст.61 ЦПК України, оскільки даним рішення встановлено відсутність права вимоги у ТзОВ «Кредитні ініціативи» лише щодо позичальника ОСОБА_3, а не щодо усіх позичальників.

Вважає неправомірним посилання суду на те, що наявні в матеріалах справи договори факторингу належним чином не завірені, оскільки в судовому засіданні суду були надані для огляду їх нотаріально завірені примірники, до яких додавалися реєстри позичальників.

Доводить, що суд без з'ясування необхідних підстав застосував норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» вважає, що він не забороняє звертатися за захистом порушеного права, а визначає лише заборону примусового відчуження нерухомого житлового майна. Відмова в задоволенні позову фактично звільняє позичальника від взятих на себе зобов'язань.

Зазначає, що судом не було з'ясовано наявності іншого житла у боржника, не з'ясовано, чи є він суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні осіб, що з'явились, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість викладених в ній доводів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТзОВ «Кредитні ініціативи» не має права вимоги до ОСОБА_2, за тим, що позивачем не подано належних доказів правонаступництва за договором факторингу відповідно до кредитного договору укладеного ПАТ «Сведбанк» з відповідачем.

Суд посилався на відсутність необхідності доказування цієї обставини по справі, оскільки вона встановлена судовим рішенням в іншій справі, щодо особи, яке бере участь в даній справі.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Посилання на рішення суду щодо особи, яка не була стороною у даній справі, а отже застосування приписів ч.3 ст.61 ЦПК України є безпідставними.

Поряд з цим, слід виходити з приписів ст.ст.526,530,599,1054,1050 ЦК України, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то вразі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2008 року ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», укладало з ОСОБА_2 кредитний договір №1701/0508/71-084, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 32200 доларів США зі сплатою 12,5% річних до 19 травня 2037 року (а.с. 5-8).

З метою забезпечення належного виконання кредитного договору між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 20 травня 2008 року укладено іпотечний договір №1701/0508/71-084-Z-1, за умовами якого ОСОБА_2 передав банку в іпотеку домоволодіння, загальною площею 90,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належне позичальнику на праві власності (а.с.13-15).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, згідно якого банк відступив фактору свої права вимоги по кредитних договорах, у тому числі за кредитним договором №1701/0508/71-084.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» також укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступив ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги за кредитними договорами до складу яких входить кредитний договір №1701/0508/71-084 від 20 травня 2008 року укладений з ОСОБА_2

Доводами апеляційної скарги правомірність укладення договорів факторингу не спростовано та відсутні дані щодо скасування, або визнання цих договорів недійсними в установленому законом порядку.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості позичальника перед кредитором за кредитним договором №1701/0508/71-084 від 20 травня 2008 року, яким є відповідач у справі ОСОБА_2 та складає у перерахунку на національну валюту в сумі 471041 грн, яка складається з 252962 грн. 47 коп. по тілу кредиту, 106508 грн. 88 коп. по відсотках, 111569 грн. 65 коп. - пеня.

За приписами ст.ст.589,590 ЦК України та ст.ст.11,33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.11 іпотечного договору №1701/0508/71-084-Z-1 від 20 травня 2008 року до позивача перейшло право звернення стягнення на предмет іпотеки за невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання за кредитним договором №1701/0508/71-084 від 20 травня 2008 року.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності та діє з 7 червня 2014 року, відповідно до п.1.1 не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, при цьому загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Предметом іпотеки у даній справі є житловий будинок, загальною площею 90,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, використовується як місце постійного проживання відповідача ОСОБА_2, дані про наявність іншого житла у нього відсутні, його згоди на відчуження домоволодіння немає, а тому під час дії цього Закону на зазначений предмет іпотеки не може бути звернуте стягнення та він не може бути примусово відчужений.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення предмета іпотеки, у випадку невиконання боржником основного зобов'язання, а лише на час дії мораторію забороняє примусово стягувати майно власника без його згоди.

За викладених обставин та з урахуванням вимог Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижче за звичайну ціну на цей вид майна, визначену на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції, яке прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та часткове задоволення позовних вимог із застосуванням положень ст.217 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.217,303,307,309,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду від 26 червня 2014 року скасувати.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на житловий будинок, загальною площею 90,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до іпотечного договору №1701/0508/71-084-Z-1 від 20 травня 2008 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1701/0508/71-084 від 20 травня 2008 року у перерахунку на національну валюту в сумі 471041 грн, яка складається з 252962 грн. 47 коп. по тілу кредиту, 106508 грн. 88 коп. по відсотках, 111569 грн. 65 коп. пені.

В решті позову відмовити.

В порядку ст.217 ЦПК України рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір з сумі 7825 (сім тисяч вісімсот двадцять п'ять) грн. 80 коп. на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.М.Рожин

Судді С.С. Шимків

В.С. Василевич