Справа № 495/4718/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

від позивачів:

- від ОСОБА_1 ОСОБА_1 (папсорт серії КЕ № 541585 виданий 10.02.1997 року)

- від ОСОБА_2 ОСОБА_3 (довіреність № 1523 від 07.08.2015 року)

- від ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не з'явилися

від відповідачів:

- від ОСОБА_7 ОСОБА_8 (довіреність № 1089 від 04.08.2015 року)

- від ОСОБА_9 ОСОБА_8 (довіреність № 1088 від 04.08.2015 року)

-від Затоківської СР, Білгород-Дністровського МУЮ не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про скасування заходів забезпечення позову

по цивільній справі № 495/4718/15-ц

за позовом:

- ОСОБА_1

- ОСОБА_4

- ОСОБА_2

- ОСОБА_5

- ОСОБА_6

до:

- ОСОБА_7

- ОСОБА_9

- Затоківської селищної ради

- Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державних актів на земельні ділянки та скасування реєстрації права власності

В С Т А Н О В И В:

14.07.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач-1), ОСОБА_4 (далі по тексту позивач-2), ОСОБА_2 (далі по тексту позивач-3), ОСОБА_5 (далі по тексту позивач-4), ОСОБА_6 (далі по тексту позивач-5) звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_7 (далі по тексту відповідач-1), ОСОБА_9 (далі по тексту відповідач-2), Затоківської селищної ради (далі по тексту відповідач-3), Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (далі по тексту відповідач-4) про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державних актів на земельні ділянки та скасування реєстрації права власності.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2015 року відкрито провадження по цивільній справі № 495/4718/15-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_9, Затоківської СР, Білгород-Дністровського МУЮ про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державних актів на земельні ділянки та скасування реєстрації права власності. Справу призначено до розгляду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2015 року, за клопотанням позивачів, були вжиті заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Сонячна,13, яка належить ОСОБА_9;

- накладення арешту на земельну ділянку за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Сонячна,15, яка належить ОСОБА_7

05.08.2015 року від представника ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ОСОБА_8, на адресу суду надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2015 року.

Так, заявник просить суд скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2015 року, шляхом:

- зняття арешту з земельної ділянки за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Сонячна,13, яка належить ОСОБА_9;

- зняття арешту з земельної ділянки за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Сонячна,15, яка належить ОСОБА_7

Згідно із ч.4 ст.154 Цивільного процесуального кодексу України, особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Відповідно до ч.5 ст.154 Цивільного процесуального кодексу України, питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні 10.08.2015 року представник ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ОСОБА_8, подану до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Позивач-1 ОСОБА_1 та представник позивач-3 ОСОБА_2 ОСОБА_3, проти поданої представником відповідачів заяви про скасування заходів забезпечення позову заперечували, просили у її задоволенні відмовити та залишити вжиті заходи до закінчення розгляду справи по суті.

Позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відповідачі Затоківської СР, Білгород-Дністровського МУЮ, в судове засіданні 10.08.2015 року не з ?явилися без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клоптань не заявляли, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Відповідно, до ч.5 ст.154 ЦПК України, неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

Розглянувши заяву про скасування заходів забезпечення позову, дослідивши матеріали справи та перевіривши наявні у ній докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового процесу, порадившись в нарадчій кімнаті, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав, свобод та законних інтересів. Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01.12.2004 року справа № 1-10/2004 визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», відтак, «…поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам».

Згідно із частиною першою статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Так, забезпечення позову це застосування судом заходів для створення можливості виконання у майбутньому рішення суду про присудження у випадках, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Судова практика, визначає забезпечення позову як сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог (преамбула Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову визначаються виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини конкретної справи.

Згідно із ч.2 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

- причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об'єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що мають реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду;

- вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який, на думку заявника, є найбільш адекватним;

- інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною третьою ст.151 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суди повинні брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається зі збірного кадастрового плану суміжних земельних ділянок, наданого до суду представником відповідачів, земельні ділянки ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, зовсім не суміжні із земельними ділянками ОСОБА_7, ОСОБА_9

Отже, накладенням арешту на земельні ділянки ОСОБА_7, ОСОБА_9,порушено їх право власності, гарантоване ст.41 Конституції України та ст.321 Цивільного кодексу України.

Крім того, предметом позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є рішення селищної ради про надання ОСОБА_7, ОСОБА_9у власність земельних ділянок та рішення державних реєстраторів Реєстраційної служби Білгород-Дністровського МРУЮ про державну реєстрацію права власності на ці земельні ділянки за відповідачами, а не вимоги щодо визнання за позивачами права власності чи будь-які інші їх права чи інтереси на дані земельні ділянки.

Таким чином, в майбутньому, у разі задоволення позову, виконання рішення суду в частині скасування рішень селищної ради та державних реєстраторів не може свідчити про його неможливість без накладення арешту на земельні ділянки.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Між тим, в даному випадку позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не стосуються права власності на земельні ділянки, а мова йде про законність процедури відведення цих земельних ділянок у власність іншим особам ОСОБА_7, ОСОБА_9

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, щоб підтверджували факт, що позивачі мали права на придбання спірних земельних ділянок у їх приватну власність.

У відповідності до стаття 1 Протоколу № 1 Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що позивачами в порушення пунктів 2, 3 частини другої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»:

- не визначено належним чином та не підтверджено будь-якими доказами обґрунтування необхідності виду забезпечення позову, який належить застосувати;

- не наведено інших відомостей, потрібних для забезпечення позову;

- не представлено доказів на підтвердження своїх вимог, які б свідчили, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно із ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищезазначені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність вимог представника відповідачів, у зв'язку з чим заява про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2015 підлягає задоволенню, а вжиті заходи забезпечення позову скасуванню.

Керуючись ст.ст. 154, 208, 209, 210, 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву представника ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі №495/4718/15-ц за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_9, Затоківської селищної ради, Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державних актів на земельні ділянки та скасування реєстрації права власності задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.07.2015 року, шляхом:

- зняття арешту з земельної ділянки за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Сонячна,13, яка належить ОСОБА_9;

- зняття арешту з земельної ділянки за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, вул. Сонячна,15, яка належить ОСОБА_7.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя В.В. Мишко