Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №440/425/15-ц

Провадження № 2/440/275/2015

04 серпня 2015 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Кос І. Б.,

при секретарі Дутка С.І. ,

з участю представника відповідачки Гобечії І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Буськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В :

позивачка ОСОБА_2 звернулася в суд із указаним позовом. Просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Визнати практику вигулювання собаки відповідача без засобів захисту для оточуючих протиправною. Також просить стягнути з відповідачки на свою користь судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору та витрати на правову допомогу адвоката.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 покликається на те, що 16 травня 2014 року приблизно о 19.00 год., вона разом із своєю собакою, повертаючись до свого будинку в АДРЕСА_1, помітила, що до них наближається доросла собака породи «пітбультирєр», яка була без намордника та повідка, і за якою на відстані близько десяти метрів йшла відповідачка, яка в цей час вигулювала вказаного собаку. Наблизившись до позивачки та її собаки, собака відповідачки, не реагуючи на її команди, накинулась на собаку позивачки, яку спочатку обнюхала, а потім вчепила зубами за горло собаку позивачки. Незважаючи на дії та команди позивачки та відповідачки, собака останньої не реагував, а продовжував стискати за горло собаку позивачки. Згодом на крики позивачки про допомогу, підбігли сусіди ОСОБА_4 і ОСОБА_5, в руках якого були господарські вили, однак і їх застосування нічого не допомогло. Тоді, ОСОБА_5 натиснув руками на голову агресивного собаки відповідачки, після чого він відпустив собаку позивачки, яка після цього швидко почала втікати додому. За своєю собакою почала бігти позивачки в напрямку свого будинку. Однак, відійшовши приблизно двадцять метрів від місця події, позивачка почула, що її наздоганяє розлючений собака відповідачки, який підбігши, вкусив позивачку за ліву ногу в ділянці гомілки. Потім, від крику позивачки собака відпустив її ногу, почавши обходити її позаду, зробивши при цьому приблизно шість кругів, після чого побігла за дітьми, а згодом цю собаку забрала додому свекруха відповідачки. Через три дні собака позивачки від отриманих ран здохла. Наступного дня позивачка пролежала вдома, пробуючи промивати рану, але на шостий день після вказаної події, вона змушена була звернутись в Красненську міську лікарню, а згодом в Буську ЦРЛ. Однак, через відсутність вакцини від сказу, позивачку направили в міський травматологічний пункт №2 міста Львова, де їй 22.05.2014 року надали необхідну медичну допомогу, а лікуючий лікар видав відповідну довідку, згідно з якою позивачка отримала множинні кусаючі рани лівої гомілки. Окрім цього, з приводу вказаної події позивачка зверталась в Буський РВ ГУМВС України у Львівській області, за наслідками чого отримала висновок, з якого довідалась, що не лише відповідачку, але і позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 154 КУпАП. За наслідками зазначеної події позивачка пережила фізичний біль та психологічний дискомфорт, у неї підвищився артеріальний тиск та порушився режим сну, а також вона понесла значні затрати на своє лікування. Оскільки, відповідачка після цього навіть не вибачилась перед позивачкою, не прагнула допомогти їй в лікуванні, продовжує вигулювати свого агресивного собаку бійцівської породи без намордника, не реагуючи на жодні зауваження позивачки з даного приводу, а тому позивачка оцінює завдану їй моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., яку просить стягнути з відповідачки.

Позивачка ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримала повністю з наведених вище підстав та просить суд її позов задовольнити у повному обсязі. Суду додатково пояснила, що із висновком Буського РВ ГУМВС України у Львівській області від 03.06.2014 року, яким розгляд її заяви було припинено із притягненням обох осіб до відповідальності за неналежне вигулювання собак, позивачка знайома рік тому назад, з ним не погоджується, однак його не оскаржувала, вважаючи, що спір із відповідачкою вирішиться добровільно. Моральну шкоду вона визначила у розмірі 10000,00 грн., враховуючи її моральні страждання, звернення до медичних закладів смт. Красне, м. Буськ та м. Львова, витрати на придбання ліків та вакцини, чеків на які вона не зберегла.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомила. Натомість, в попередніх судових засіданнях ОСОБА_3 позов заперечувала з наступних підстав. Ввечері 16.05.2014 року близько 19.00 год. відповідачка поверталась додому разом зі своїм собакою сільською дорогою донизу, а позивачка зі своїм собакою вгору. При зустрічі обидва собаки обнюхували одна одну. Тоді позивачка різко махнула відром, після чого собаки зчепились, а відповідачка намагалась розборонити їх. Згодом на їх крики прибіг ОСОБА_5, який натиснув собаку за горло, після чого собака відповідачки відпустив іншого собаку, і гойдавшись від ударів, побіг вперед. Однак, настоює на тому, що її собака не кусав позивачку, про що стверджує очевидець даної події ОСОБА_5. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Гобечія І.Т. в судовому засіданні заявлені позивачкою вимоги заперечив повністю, вважаючи їх безпідставними та недоведеними, оскільки до адміністративної відповідальності за порушення правил вигулювання собак було притягнуто обох сторін, як позивачку, так і відповідачку. При цьому, позивачка не представила суду доказів того, що її покусав собака відповідачки, котра в свою чергу заперечує даний факт. Більше того, допитаний судом свідок ОСОБА_6 ствердив суду, що він не бачив будь-яких ран на нозі позивачки, як і свідок ОСОБА_5 цього також не бачив. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вислухавши думку всіх учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може грунтуватись на припущеннях, що випливає із ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Судом встановлено, що 30 травня 2014 року позивачка ОСОБА_2 звернулась із письмовою заявою до Буського РВ ГУМВС України у Львівській області, у якій просила прийняти міри до відповідачки ОСОБА_3, яка 16.05.2014 року на вулиці смт. Красне вигулювала без спеціальних засобів захисту свою породистого собаку, який накинувся на позивачку, спричинивши їй тілесні ушкодження в ділянці лівої гомілки (а.с. 33).

За результатами розгляду вищевказаної заяви ОСОБА_2, працівниками Буського РВ ГУМВС України у Львівській області було складено висновок від 03.06.2014 року, яким розгляд заяви позивачки було припинено. За неналежне вигулювання собак без поводків та намордників на сторін по даній справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 154 КУпАП, а про прийняте рішення повідомлено позивачку (а.с. 30-31).

З вказаного висновку вбачається, що 16.05.2014 року близько 19.00 год. ОСОБА_2 разом із своїм собакою невстановленої породи на ім'я «Джек», який був без засобів захисту, поверталася з городу додому польовою стежкою в смт. Красне Буського району. Назустріч їй разом із своєю собакою на ім'я «Барс» також невстановленої породи йшла ОСОБА_3 При зустрічі вказані собаки зблизились один до одного та почали між собою кусатися. Розборонити їх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не вдавалося, тому ОСОБА_2 почала кликати когось на допомогу. Житель смт. Красне ОСОБА_5, який в цей час знаходився неподалік на своєму городі, прибіг до вказаних громадянок та розборонив їхніх собак. Після цього собака ОСОБА_2 побіг в напрямку вулиці Вишневої в смт. Красне, а собака ОСОБА_3 залишився на полі біля своєї власниці.

Разом із тим, як вбачається із наведеного висновку від 03.06.2014 року, під час розгляду матеріалів не представилось можливим знайти підтвердження того, що ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді кусаних ран лівій нижній кінцівці, саме при події і від собаки відповідачки ОСОБА_3 (а.с. 31).

При цьому, як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_2 пояснила, що із висновком Буського РВ ГУМВС України у Львівській області від 03.06.2014 року вона ознайомилась рік тому назад, з ним не погоджується, однак його не оскаржувала. Вказана обставина визнається сторонами по цій справі, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що він працює дільничним інспектором міліції Буського РВ ГУ МВС України у Львівській області, який і проводив опитування громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по факту перевірки звернення позивачки в цій справі. За результатами цього свідком було з'ясовано, що ОСОБА_3 повертаючись по вулиці в смт. Красне додому разом із своїм собакою без намордника, зустріла ОСОБА_2, яка теж була із своєю собакою. При зустрічі вказані собаки почали кусатись, на що ОСОБА_2 намагалась розігнати собак відром, чого їй не вдалось зробити, і лише після того, як до них підбіг ОСОБА_5, який їх розтягнув, собака ОСОБА_2 побігла додому, а собака ОСОБА_3 побігла за своєю господинею. При цьому, свідок настояв на тому, що як вдалось встановити в результаті проведення вказаної перевірки та опитування громадян, які заперечили, що собака ОСОБА_3 кусала ОСОБА_2 За наслідками вищевказаної перевірки за неналежне вигулювання собак було складено протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 154 КУпАП на обох сторін конфлікту з винесенням усного попередження ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_5 від 03.06.2014 року, які він надавав ДІМ Буського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6, копія яких знаходиться в матеріалах даної справи, ОСОБА_5 пояснив, що 16.05.2014 року близько 19.00 год. він, повертаючись додому в смт. Красне, почувши крики жінок та підійшовши до них, побачив як ОСОБА_3 та ОСОБА_2 намагались розігнати своїх собак, які кусались між собою. Тоді ОСОБА_5 схопив цих собак та розборонив їх, після чого собака ОСОБА_2 побігла додому, а собака ОСОБА_3 залишалася з нею. При цьому, ОСОБА_5 не бачив, що собака ОСОБА_3 когось наздоганяв чи кого-небудь кусав (а.с. 38). Аналогічними за своїм змістом є письмові пояснення свідка вищезгаданої події ОСОБА_4 від 03.06.2014 року, які вона надавала ДІМ Буського РВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_6, копія яких знаходиться в матеріалах даної справи (а.с. 37).

Як вбачається із протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 154 КУпАП за №. 0226996 та № 0226997 від 02.07.2014 року, які були складені на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за те, що 16.05.2014 року близько 19.00 год. в смт. Красне на вул. Вишневій вигулювали своїх собак без спеціальних засобів та без поводка і намордника, чим обоє порушили встановлені правила вигулювання собак. Як вбачається із цих протоколів, дугі примірники яких отримали ОСОБА_3 та ОСОБА_2, проте будь-яких заяв чи клопотань з приводу цього жодна з них не подавали. Копії зазначених протоколів є в матеріалах даної цивільної справи (а.с. 40, 58).

Зазначені письмові пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 03.06.2014 року, висновок Буського РВ ГУМВС України у Львівській області від 03.06.2014 року, протоколи про адміністративне правопорушення за №. 0226996 та № 0226997 від 02.07.2014 року є доказами в розумінні норми, передбаченої ст. 64 ЦПК України.

За статтею 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тому, для настання відповідальності за завдану особі моральну шкоду, необхідна наявність таких складових елементів: протиправна поведінка особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина завдавача шкоди.

Однак, позивачкою не доведено ні факту заподіяння їй моральної шкоди з боку відповідачки, ні протиправності дій відповідачки, ні її вини.

Так, доводи ОСОБА_2 щодо заподіяння їй відповідачкою моральної шкоди в результаті її неправомірних дій щодо того, що позивачку ніби-то покусала собака відповідачки ґрунтуються виключно на її показаннях, котрі не підтверджуються ніякими іншими доказам по справі. Натомість, оцінюючи показання свідка ОСОБА_6 та проаналізовані вище письмові докази, які вказують на відсутність будь-яких даних, що можуть свідчити про протиправність поведінки відповідачки ОСОБА_3 по відношенню до позивачки ОСОБА_2, суд бере їх до уваги, оскільки дані докази повністю узгоджуються із письмовими доказами та поясненнями відповідачки, які надані нею в ході розгляду даної справи, є логічно послідовними та обґрунтованими.

Враховуючи те, що у ході судового розгляду справи позивачкою не доведено обставин, на які вона покликається як на підстави своїх вимог, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Ураховуючи викладене, на підставі ст.ст. 11, 15, 16, 23, 1167 ЦК України та керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 81, 174, 209, 212-215, 222-223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 223 ЦПК України та може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області, через Буський районний суд Львівської області, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Суддя: І. Б. Кос