АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/4370/15 Головуючий 1 інстанції - Богдан М.В.
Справа № 641/6120/14-ц Доповідач - Пилипчук Н.П.
Категорія - договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Гуцал Л.В., Кірсанової Л.І.,

за участю секретаря Шабас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, усунення з їх боку перешкод в користуванні квартирою новим власником, примусове виселення без надання іншого житла і зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа -приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу фіктивним та недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою № 178 в будинку № 12 по проспекту 50-річчя СРСР у м.Харкові; усунути перешкоди у користуванні квартирою № 178 в будинку № 12 по проспекту 50-річчя СРСР у м.Харкові з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4; примусити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконати в натурі обов*язок звільнити і передати квартиру покупцеві за договором купівлі-продажу від 06.08.2010 р. шляхом виселення їх з квартири № 178 в будинку № 12 по проспекту 50-річчя СРСР у м. Харкові; стягнути понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06.08.2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчено приватним нотаріусам ХМНО ОСОБА_5 та зареєстровано нею в реєстрі № 2761. Вказує, що проживання відповідачів в належній йому квартирі перешкоджає його праву щодо володіння, користування та розпорядженням нею і він, як її власник, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначає, що між ним та відповідачами відсутні будь-які домовленості та правовідносини щодо їх подальшого проживання в спірній квартирі, однак його письмову вимогу щодо добровільного виселення з квартири відповідачі не виконали. Звертав увагу, що під час укладання сторонами договору купівлі-продажу квартири відповідачами була складена заява від 06.08.2010 р., посвідчена тим же нотаріусом, якою ОСОБА_4 повідомила, що їй відомі всі умови вказаного договору купівлі-продажу, у зв*язку з чим, вона також зобов*язалась звільнити квартиру та знятись з реєстраційного обліку за спірною адресою до 06.02.2011 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись із зустрічним позовом, в якому з посиланням на ст. 234 ЦК України просили: визнати вказаний договір купівлі - продажу квартири № 178 у будинку № 12 по проспекту 50-річчя СРСР у м. Харкові, укладений між: ОСОБА_3 і ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 (р.№ 2761) - фіктивним; застосувати наслідки визнання правочину недійсним, визнавши договір купівлі-продажу спірної квартири від 06.08.2010р. недійсним. Свої зустрічні вимоги обґрунтовували тим, що у ОСОБА_4, яка є матір*ю ОСОБА_3 в 2010 році виникла потреба в отриманні грошових коштів з метою розвитку роздрібного бізнесу. Із засобів масової інформації вона дізнались про особу, яка надає грошові кошти у борг, зателефонувала по вказаному в оголошенні телефону, домовились про зустріч з представником інвестора, який пообіцяв їй надати в борг грошові кошти під заставу квартири. За вимогою представника інвестора ОСОБА_4 надала фотографії спірної квартири та копії правовстановлюючих документів на квартиру. Вказаний представник пояснив, що їм необхідно оформити договір купівлі-продажу квартири, який фактично не буде реєструватись, а буде «страховкою» виконання грошового зобов'язання, при цьому, гроші будуть надані в сумі еквівалентній 25000 дол. США під проценти, в договорі купівлі-продажу буде зазначена вартість квартири з урахуванням тіла позики і процентів по ній. 06.08.2010 р. вони прибули до приватного нотаріуса ОСОБА_5, де і відбулося підписання договору купівлі-продажу спірної квартири, та були отримані гроші в борг. ОСОБА_2 у нотаріуса запевнив їх, що квартира йому не потрібна та вказав, що йому спочатку будуть повертатися відсотки в розмірі еквівалентному 950 дол. США на місяць, а потім - тіло позики. Позивачі вказали, що раз на місяць ОСОБА_4 возила ОСОБА_2 гроші, та в перший раз отримала від останнього розписку на ім *я ОСОБА_3 про отримання грошей в рахунок повернення боргу в розмірі 950 дол. США. В подальшому, ОСОБА_2 не надавав розписки, а вказував, що коли повністю отримає суму, поверне ОСОБА_3 право власності на квартиру.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково. Вирішено визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: м.Харків, пр.-т 50-річчя СРСР,12,кв.178 від 06 серпня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний № 2761 - недійсним. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що належних доказів в обґрунтування доводів про відсутність у відповідача бажання продавати квартиру не надано, а факту постійного проживання відповідачів у спірній квартирі для визнання договору купівлі-продажу недійсним недостатньо. Зазначає, що відсутність у ОСОБА_2 реєстрації права власності на спірну квартиру не впливає на дійсність правочину, оскільки на момент укладання договору такої реєстрації проводити було не потрібно. Звертає увагу, що суд першої інстанції не надав оцінку заявам відповідачів, що містяться в нотаріальній справі. Наполягає, що за вимогами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сплив строк позовної давності.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні оспорюваного ними договору купівлі-продажу сторони не мали наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

Відмовляючи позивачу за основним позовом в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу спірної квартири, на підставі якого ОСОБА_2 набув право власності на спірну квартиру, підлягає визнанню судом недійсним..

Судова колегія вважає, що такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 06 серпня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було підписано договір купівлі-продажу квартири № 178 в будинку № 12 по проспекту 50-річчя СРСР у м. Харкові за 370000 грн.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов*язується передати майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов*язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно вимог частин 1 та 2 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Судом встановлено, що під час укладання договору купівлі-продажу сторони не мали наміру створення тих правових наслідків, які вказаним договором обумовлювалися, про що свідчить відсутність у позивачів іншого житла, відсутність реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру протягом п*яти років після укладання договору купівлі-продажу, той факт, що ОСОБА_3 та його родина продовжували проживати у спірній квартирі, в той час, як ОСОБА_2 нею не цікавився, участі у її утриманні не приймав.

Більш того, з аналізу матеріалів справи пояснень сторін вбачається, що на час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу зазначеної вище квартири, між сторонами існували боргові зобов*язання, а спірна квартира передавалась ОСОБА_2 в якості застави у забезпечення виконання боргових зобов*язань.

Так, матеріали справи містять розписку про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_3 950 доларів США в рахунок повернення позики. Факт написання ОСОБА_2 такої розписки та факт наявності між сторонами правовідносин з приводу надання ОСОБА_2 позики відповідачам представник ОСОБА_2 не заперечував.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 замовив та отримав витяг з реєстру про право власності у КП «Харківське міське БТІ» саме для оформлення договору застави та саме такий витяг надав нотаріусу, що посвідчував угоду.

Факт написання ОСОБА_3 заяв приватному нотаріусу про те, що він помилково вказав про намір отримати витяг для оформлення договору іпотеки та бажає настання правових наслідків договору купівлі-продажу висновків суду про фіктивність правочину не спростовує, оскільки відсутність наміру сторін створити такі наслідки вбачається з фактичних обставин встановлених судом.

Представник ОСОБА_2 вказував, що його довіритель не міг вчиняти дії щодо спірного житла, оскільки відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Між тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 мав уповноваженого представника, який у правовідносинах з відповідачами міг діяти від його імені на підставі довіреності (а.с.8), так само, як і зараз його інтереси в суді представляє представник, в той час, як ОСОБА_2 і на цей час відбуває покарання за кримінальний злочин.

Правильним є й висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування позовної давності до вимог про визнання недійсним договору, оскільки ОСОБА_3 та його родина продовжували користуватися спірною квартирою, ОСОБА_2 щодо цього майна вимог не пред*являв, право власності у відповідному реєстрі, як і передбачала домовленість між сторонами, не реєстрував.

Так, згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.04.2015 року, власником квартири № 178 в будинку № 12 по проспекту 50-річчя СРСР у м. Харкові на день отримання інформації є ОСОБА_3

Таким чином, оспорювати права відповідачів щодо спірної квартири ОСОБА_2 почав з направлення їм вимоги про добровільне звільнення квартири та виселення від 20.01.2014 року.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден з яких не має для суду наперед встановленого значення.

Оцінивши надані сторонами докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК УКраїни, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним та відмови ОСОБА_2 у задоволенні вимог щодо виселення відповідачів за первісним позовом із зазначеної вище квартири та зняття їх з реєстраційного обліку.

Доводи, викладені представником ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, вказаний висновок суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія , -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді