Справа № 536/1833/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2015 року

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Степаненка Ю.І.,

з секретарем судового засідання Левицькою І.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника по угоді

адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення,

В С Т А Н О В И В :

Відповідач ОСОБА_3 12 серпня 2015 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Кременчуцького районного суду від 06 серпня 2015 року за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися.

Обґрунтовує заяву тим, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 серпня 2015 року звільнено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, від сплати аліментів на користь повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, присуджених рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 05 лютого 2015 року на період його навчання у розмірі по 400 гривень щомісячно, але не більше ніж до досягненням ним 23 річного віку.

Після ознайомлення з вказаним судовим рішенням вважає, що має підстави просити суд переглянути заочне рішення з наступних обставин.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України заочне рішення може бути винесене у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності (в даному випадку повинна мати місце саме повторність неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача (ч. 4 ст. 169 ЦПК України) та якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними.

Його неявка мала місце вперше, а тому на його думку суд не мав підстав виносити заочне рішення у справі №536/1540/15, оскільки чинним Цивільним процесуальним кодексом не передбачено можливості винесення заочного рішення за результатами судового розгляду, на якому вперше не був присутній належним чином повідомлений відповідач.

Крім цього, 06 серпня 2015 року щонайменше за дві години до судового засідання у справі №536/1540/15 ним було надане до канцелярії суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, яке не було судом враховане і взагалі не аналізувалося.

Також вважає безпідставними вимоги позивача виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 Сімейного кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

З наведеного слідує, що суд має право, а не обов'язок звільнити від сплати аліментів у випадку: якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився; за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Позивач повинен довести, що саме з 05 лютого 2015 року у нього змінився матеріальний або ж сімейний стан, що унеможливлює сплачувати аліменти.

Так, у судовому рішенні у справі № 536/2792/14 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, ОСОБА_1 було зазначено, що він за станом здоров'я не може працювати, хоча групи інвалідності не має, є засновником фермерського господарства, але не працює і щомісячно члени фермерського господарства дають йому біля 400 гривень. Крім цього він продає вирощені продукти з огороду, здає горіхи, від чого має дохід щомісячно біля 400 гривень, утриманців не має, але допомагає своєму батькові пенсійного віку, проживає з сім'єю в будинку батьків, сплачує комунальні послуги біля 100 гривень щомісячно, інших доходів немає. Вищезазначене судове рішення ОСОБА_1 оскаржене не було.

ОСОБА_1 при розгляді справи № 536/2792/14 були надані письмові заперечення, в яких зазначені доводи, які є аналогічними обґрунтуваннями, що містяться у позові про звільнення від сплати аліментів.

Крім того, вважає, що доводи ОСОБА_1 відносно його можливості отримувати стипендію, лікування ОСОБА_1, оплати отриманого кредиту 31.01.2014 року, які були предметом аналізу у справі №536/2792/14, не є такими обставинами, що підтверджують зміну матеріального стану платника аліментів. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений 02.12.2011 pоку, тобто до винесення рішення у справі № 536/2792/14, тобто зазначена обставина не є такою що змінює матеріальний або ж сімейний стан після винесення судового рішення у справі про стягнення аліментів. До того ж, жодних доказів того, що кошти витрачені на лікування дружини ОСОБА_4 є власними коштами позивача до позовної заяви не додано і у справі відсутні. Поданням позову про звільнення від сплати аліментів на його утримання, ОСОБА_1 намагається фактично переоцінити доводи суду, які мали місце у вище вказаній справі.

09 червня .2015 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області винесено рішення у справі № 563/588/ 15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 пені за прострочення сплати аліментів у сумі 32 718,02 гривень та судових витрат у сумі 327,18 гривень.

Позивачем не додано до позовної заяви жодного доказу, який би підтвердив сплату грошових коштів за вищезазначеним судовим рішенням.

ОСОБА_1 не сплатив жодної копійки його матері ОСОБА_5 за рішенням у справі 563/588/15-ц. Тому відсутні будь-які підстави стверджувати про зміну матеріального становища за судовим рішенням, яке не виконується. До того ж, сама наявність судового рішення не змінює матеріальне становище особи.

Тому просить скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання для розгляду його заяви про перегляд судового рішення не зявився, хоч був належним чином відповідно до вимог ч.1 статті 230, ч.6 статті 74 ЦПК України повідомлений про час і місце розгляду заяви за допомогою засобів мобільного звязку по телефону, що є в матеріалах справи. В день розгляду справи о 10 годині 05 хвилин відповідач ОСОБА_3 повідомив суду по телефону, що він не зявився в судове засідання для розгляду його заяви, оскільки він працює вожатим дитячого табору відпочинку «Сонячний» у селі Омельник Кременчуцького району.

Відповідно до ч.1 статті 231 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Позивач ОСОБА_1 та його представник по угоді адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти скасування заочного рішення, вказуючи, що заява відповідача ОСОБА_3 є безпідставною, наведені у заяві мотиви не дають підстав для скасування рішення суду. Вважали, що ухвалене рішення є законним та обґрунтованим, а тому просили відмовити в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, відсутність хоча б однієї з цих двох умов виключає можливість скасування заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 не надав суду доказів, які б вказували на те, що при повторному розгляді справи, рішення суду буде інше.

Його твердження у заяві та додані до неї документи, на які він посилається, не мають істотного значення для правильного вирішення справи, так як не спростовують висновків суду у рішенні.

Судом в повній мірі були дотримані вимоги статей 74, 122, 224 ЦПК України, відповідач належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить зворотна поштова розписка на а.с.23, проте, він не зявився в судове засідання і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Посилання відповідача на те, що заочне рішення в силу ч.4 статті 169 ЦПК України може бути постановлене судом лише у разі повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, а не в першому ж судовому засіданні, суд не може брати до уваги, оскільки за наявності передбачених у ч.1 статті 224 ЦПК України умов суд вправі постановити заочне рішення за першої неявки відповідача в судове засідання. Що стосується застосування норми ч.4 статті 169 ЦПК України, її слід розглядати у контексті всієї статті, так як відповідно до частини 1 цієї статті у звязку з неявкою сторони в судове засідання з поважних причин суд відкладає розгляд справи та повторно здійснює виклик сторін відповідно до статті 74 ЦПК України. За цих умов при повторній неявці відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Не зявившись до суду 06 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_3 в силу ч.2 статті 11 ЦПК України розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Письмове заперечення відповідача було подане на розгляд головуючому судді у справі 06 серпня 2015 року о 15 годині 40 хвилин, тобто після проголошення рішення у справі.

Проте, наявне письмове заперечення відповідача не спростовує наведених у рішенні суду висновків.

З урахуванням вище викладеного, суд залишає заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 208-210, 231, 232 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 серпня 2015 року за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися, залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд протягом десяти днів з 14 серпня 2015 року, тобто з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Ю. І. Степаненко