Номер провадження 2/243/3883/2015
Номер справи 243/7414/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» червня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

при секретарі - Нікіфоровій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №19 Слов»янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи: Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 за участю третьої особи - Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтувавши свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачка народила дитину - ОСОБА_3. Батьком цієї дитини згідно зі Свідоцтва про народження записаний він. На сьогоднішній день мати дитини не приймає участі у вихованні та утриманні сина, не спілкується з ним. Нещодавно вона взагалі переїхала до іншого місця мешкання та не підтримує жодних зв'язків ані із ним, ані з дитиною та протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, не бере участі в її вихованні.

Ці обставини підтверджуються наступними доказами:

- Довідкою про склад родини № 711 від 10 липня 2015 року;

- Актами обстеження матеріально - побутових умов сім'ї № 709 від 8 липня 2015 року, № 710 від 10 липня 2015 року;

- Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 03 серпня 2012 року;

- інформацією з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька.

Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст. 164 Сімейного кодексу України).

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII, дитина, з огляду на її фізичну та розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після її народження.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, моральний і духовний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує у зв'язку з чим з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, він вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача - адвокат Керанчук В.Б., що діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 28 липня 2015 року , до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 11 серпня 2015 року від представника позивача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( а.с.13-14,22).

Відповідач - ОСОБА_2 до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 03 серпня 2015 року від відповідача надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує ( а.с. 12).

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Слов»янської міської ради Донецької області до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 11 серпня 2015 року від В.о. міського Голови міста Слов»янська надійшла Заява № 29/03 - 902 від 10 серпня 2015 року, в якій вказано, що « Орган опіки та піклування Слов»янської міської ради повідомляє, що не має можливості підготувати об»єктивний та обгрунтований висновок по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1, щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківський прав вищевказаної громадянки, оскільки відповідач мешкає на території м. Горлівка. Керуючись ст. 19 Сімейного кодексу України вважаємо, що відповідний висновок повинен бути підготовлений виконавчим комітетом Горлівської міської ради, як органом опіки та піклування». 11 серпня 2015 року до суду надійшла Заява в якій вказано, що «Орган опіки і піклування Слов'янської міської ради просить розглянути наступні судові засідання по цивільній справі за позовом «Про позбавлення батьківських прав» громадянина ОСОБА_1, який зареєстрований : АДРЕСА_1, до ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, без представника Органу опіки і піклування. Просимо винести рішення на розгляд суду.» ( а.с.20-21)

Однак, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1053 від 30 жовтня 2014 року місто Горлівка Донецької області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється АТО і тому Слов»янський міськрайонний суд Донецької області позбавлений будь-якої можливості отримати з Горлівської міської Ради Донецької області висновок органу опіки та піклування.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи : Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість.

У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім»ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідач по справі є матір'ю неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.7).

Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 11 листопада 2010 року, на підставі Рішення Калінінського районного суду міста Горлівка Донецької області ( а.с.9).

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України."

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є неповнолітнім ( а.с.7).

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 є матірю неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.7).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах,що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини;

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вереск 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного! з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька вбачається, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_2 його матір'ю (а.с. 8).

Згідно Актів обстеження матеріально-побутових умов № 709 від 08 липня 2015 року, № 710 від 10 липня 2015 року складений головою селищного комітету Гузь Н.В. вбачається, що дійсно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає з бабцею ОСОБА_7 та дідусем ОСОБА_1, який в свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 записаний, як батько (а.с. 10-11).

Той фат, що відповідач самостійно відмовляється від зустрічей зі своїм сином та не бажає приймати участь у його вихованні свідчить про її відношенні до дитини та показує її ставлення до своїх прав та обов'язків, як матері.

На думку суду, очевидним є той факт, що людина, яка фактично відмовляється від своєї дитини є неповноцінною з моральної точки зору, та за такими обставинами підлягає позбавленню батьківських прав.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:

- батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

- батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

- батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Жодної участі у вихованні сина, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Тобто, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не бере жодної участі у вихованні сина, жодним чином не цікавиться його життям, не бере ніякої участі в його розвитку та вихованні та взагалі не цікавиться життям сина.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Жодного батьківського обов'язку щодо вихованні дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує.

Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:

- не забезпечують необхідного харчування;

- медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає

на її фізичний розвиток як складову виховання;

- не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення;

- не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей;

- не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу;

- не створюють умов для отримання нею освіти.

У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 жодним чином не цікавиться життям сина - неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не виконує батьківських обов'язків та не проявляє ніяких почуттів до сина, діючи в інтересах дитини, суд вважає, що відповідач, повинен бути позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню свого сина, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно своєї дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров'я та розвитку, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість.

Тривалість такого ухилення свідчить про злісність дії відповідача. Вказані обставини в розумінні принципу 6 Декларації прав дитини є винятковими.

З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, її ставлення до дитини, суд вважає недоцільним застосування до відповідача заходів, щодо покращення її поведінки та ставлення до виховання дитини, зокрема у відповідності з п.18 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ його попередження про необхідність зміни свого ставлення до дитини, оскільки з огляду на характер поведінки відповідача та тривалість ухилення такі заходи є зайвими і не дадуть позитивного результату, зокрема не призведуть до покращення ставлення відповідача до дитини.

Оскільки в судовому засіданні з вірогідністю встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню та утриманню дитини - неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 - дитина постійно мешкає разом з батьком - позивачем по справі, відповідач тривалий час не виконує своїх обов»язків матері, не займається вихованням дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не піклуються про його стан здоров»я, не цікавиться його вихованням та культурним розвитком, а також враховуючи байдуже ставлення відповідача до дитини, відсутність з її сторони будь-якого інтересу до майбутньої долі власного сина, не бажання спілкуватися з ним, не бажання допомагати у забезпеченні, то суд приходить до висновку про наявність законних підстав про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 19, 150, 157, 164, 165-166, 167, 180 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,- суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи: Служби у справах дітей Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Горлівка Донецької області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2, батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Горлівка Донецької області.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова.