Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1192/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 серпня 2015 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Дєткова О.Я.,

при секретарі Кулініч К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з цією позовною заявою до суду, посилаючись на те, що на початку листопада 2011 року вона усно домовилась з відповідачами про купівлю-продаж житлового будинку №40 за 40000 грн., що розташований в с.Демидово по вул.Першотравнева Березівського району Одеської області. Власником вказаного будинку був померлий батько ОСОБА_2 Під час узгодження умов купівлі-продажу між ними також була досягнута домовленість щодо сплати коштів частинами та укладення у майбутньому договору купівлі-продажу будинку. Однак нотаріально укладати цей договір відкладено до прийняття спадщини після смерті спадкодавця та оформлення спадкових прав на це майно. Після цього вона отримала від відповідачів ключі від будинку та разом з дітьми вселилась до нього, а згодом переоформила на своє імя особовий рахунок для сплати за електроенергію та уклала з Березівським РЕМ договір про користування електричною енергією. Свої зобовязання за домовленістю вона виконувала належним чином та фактично сплатила в рахунок майбутніх платежів відповідачам 31000 грн. Залишок за домовленістю становив 9000 грн. Однак відповідачі заявили про необхідність доплатити ще 20000 грн., інакше вона разом з дітьми повинна виселитись із будинку, при цьому, сплачені гроші в сумі 31000 грн. повертати відмовились. Через два з половиною роки після вищевказаній домовленості про купівлю-продаж вона дізналась, що відповідачі спадщину не прийняли, а тому укладення договору купівлі-продажу будинку, у звязку з цим, є неможливим. Внаслідок порушення відповідачами домовленості про купівлю-продаж будинку вона понесла збитки у розмірі 31000 грн., які просить стягнути з останніх.

ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_4 позов не визнали та пояснили, що дійсно було отримано від позивачки завдаток у розмірі 15000 грн. в рахунок належних платежів за купівлю-продаж будинку №40 по вул.Першотравнева с.Демидове Березівського району Одеської області, однак решту грошей позивачка їм не давала.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

Встановлено, що у період з 19 листопада 2011 року по 18 листопада 2012 року, згідно листа-розрахунку, позивачка передала, а відповідачі отримали грошову суму за продаж будинку у розмірі 15000 (а.с.14).

Факт отримання вказаної суми грошових коштів ОСОБА_3 зі своїм представником у судовому засіданні не заперечували.

Виконуючи умови домовленості, позивачка разом зі своїми чотирма малолітніми дітьми 6 листопада 2011 року вселилась у будинок №40, що розташований в с.Демидове Берехівського району Одеської області по вул.Першотравневої, проживає в ньому по теперішній час та уклала договір про користування електроенергією.(а.с.12.13).

Проте, як слідує з пояснень позивачки, решту грошей в сумі 16000 грн. вона, дотримуючись умов домовленості, також передала відповідачам в рахунок майбутніх платежів за купівлю будинку, що підтверджується листом-розрахунком з вказівкою дати передання цих коштів відповідачам та її особистим підписом.

При цьому, позивачка в підтвердження обставин, якими обґрунтовує свої вимоги, послідовно пояснила, що вона регулярно сплачувала гроші відповідачам, зокрема, у звязку з народженням дитини у липні 2013 року вона отримала грошову допомогу у розмірі 10000 грн., купюрами приблизно по 2 грн., та всі ці кошти принесла останнім, які у дворі свого будинку їх перераховували та отримали.

Даний факт засвідчений у жовтні 2013 року власноручно позивачкою, про що свідчить лист-розрахунок (а.с.14).

Крім того, позивачка також зазначила, що відповідачі, отримуючи решту грошей на загальну суму 16000 грн., не бажали засвідчувати цей факт у листі-розрахунку своїм підписом, мотивуючи, тим самим, своєю зайнятістю, роботою та іншими якимись справами.

Завданням цивільного судочинства, про що йдеться у ст.1 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи положення наведеної норми процесуального закону, суд дійшов висновку, що надані позивачкою докази, а саме лист-розрахунок та її особисті пояснення з приводу вищевикладених обставин, не містять жодного сумніву в їх достовірності.

Відповідно до ст.212 ЦПК України оцінка доказів та їх достовірність покладається на суд, який за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, результати цієї оцінки й мотиви їх прийняття відображає в своєму рішенні.

Відомо, що ст.657 ЦК України встановлена обовязковість нотаріального посвідчення та державної реєстрації договорів купівлі-продажу обєктів нерухомості.

Згідно правової позиції, викладеної в ухвалі Судової палати Верховного Суду України від 26 лютого 2004 року, залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку, застосовується лише в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У тих випадках, коли сторони домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються у тому розмірі, в якому вони надавалися.

Частиною 2 статті 570 ЦК України передбачено, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Викладене є підставою для обґрунтованого висновку про те, що сума, яка була отримана відповідачами від ОСОБА_1 не може вважатися завдатком, внаслідок відсутності дійсного, тобто укладеного між сторонами нотаріально посвідченого цивільно-правового зобовязання, забезпеченого цим завдатком, тому суд вважає, що відповідачі повинні, згідно листа-розрахунку та своєї згоди про отримання грошей, повернути позивачці аванс у розмірі 31000 грн.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, ст.570 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ПІН НОМЕР_1, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ПІН НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1 31000 грн. і судові витрати 310 грн., а всього 31310 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Березівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: