Справа №592/2389/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1546/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Гагіна М. В. , Бойка В. Б. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив під час судового розгляду, про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я, мотивуючи його тим, що з 20.07.1988 року по 28.04.2004 рік він працював на ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе». Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці він отримав професійне захворювання. При повторному огляді 25.02.2015 року висновком МСЕК йому встановлено 65 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь у відшкодування моральної шкоди 65 000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» просить скасувати рішення суду і постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що суду не прийняв до уваги момент виникнення спірних правовідносин та не застосував той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали та мали місце. Тому висновок суду, що саме їх підприємство повинно відшкодувати моральну шкоду позивачу є незаконним. Висновки суду не відповідають обставинам справи та є недоведеними. Наявні у судовій справі матеріали розслідування професійного захворювання говорять лише про отримання позивачем професійного захворювання.

Сторони до суду не зявилися, але про час та місце судового засідання були повідомленні належним чином отримавши судові повістки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 з 20.07.1988 року по 28.04.2004 року знаходився в трудових відносинах з ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе». (а. с. 5).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 75 від 14.09.2001 року позивачу встановлено професійне захворювання, яке виникло під час його роботи на ПАТ Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе (а.с. 6).

Відповідно до довідки МСЕК м. Суми від 25.02.2015 року позивачу при повторному огляді встановлено 65% втрати професійної працездатності і третю групу інвалідності (а.с.8).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач втратив працездатність у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло в результаті негативних виробничих факторів, під час виконання ним трудових обов'язків внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних умов праці, в зв'язку з чим ОСОБА_3 заподіяна моральна шкода, на відшкодування якої судом визначена грошова сума в розмірі 10000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він є законним і обґрунтованим виходячи з наступного.

Так, дійсно вперше позивачу 60% втрати професійної працездатності було встановлено за висновком МСЕК від 02.11.2001 року. Але як повідомило відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми за період з 2001 року по теперішній час позивачу компенсація відшкодування моральної шкоди відділенням Фонду не виплачувалася.

Відповідно до складеного у 2001 році акту розслідування хронічного професійного захворювання причиною професійного захворювання, встановленого позивачу професійне захворювання виникло в зв'язку з недосконалістю технологій, неефективним використанням засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих та тяжких умовах праці.

Судом першої інстанції встановлено, що роботодавцем було порушено право позивача на безпечні умови праці, внаслідок чого у нього виникло професійне захворювання, що спричинило йому душевні страждання в зв'язку зі значним погіршенням стану здоров'я. Внаслідок погіршення стану здоров'я позивач значно обмежений в життєдіяльності, звичках, бажаннях, що вимагає від нього вживати додаткових зусиль по організації його життя, що спричиняє йому моральні страждання, на відшкодування яких судом обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості, визначено грошову суму 10000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши, що професійне захворювання позивач отримав внаслідок незабезпечення ПАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» безпечних і нешкідливих умов праці, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдана працівникові моральна шкода підлягає відшкодуванню роботодавцем. Доводи апелянта про те, що позивач не надав доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, спростовуються дослідженими судом першої інстанції доказами в справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги момент виникнення спірних правовідносин та не застосував той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали та мали місце, не заслуговують врахуванню через прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 2 березня 2015 року N 219-VIII, що набрав чинності з 01.01.2015р., яким внесені зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"(Закон України № 77) . Відповідно до нової редакції статті 36 Закону України №77 частиною 8 цієї статті визначено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Частиною 8 розділу У11 Перехідних та прикінцевих положень цього Закону передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За змістом частини 2 ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Вирішуючи спір на користь позивача, суд першої інстанції правильно застосував норми ст.23 ЦК України та норми КЗпП, прийшовши до обґрунтованого висновку про наявність вини з боку відповідача, на підприємстві якого він працював, через вплив негативних виробничих факторів на стан здоровя позивача, під час виконання ним трудових обов'язків, внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних умов праці.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 31 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -