АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/4813/15
Категорія: сімейні Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 20 січня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про усунення перешкод, визначення способу участі у вихованні і спілкуванні з нею,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом.

В уточнених позовних вимогах просив зобовязати ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4 та визначити такі способи його участі у вихованні дитини: систематичні побачення з донькою, за місцем його проживання або перебування з 10.00 години пятниці до 10.00 години понеділка кожного тижня та в період його відпустки упродовж пятнадцяти днів щорічно в межах або за межами м.Харкова.

Посилався на те, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу, за взаємною згодою батьків, залишилася проживати з матір'ю. Він, як батько добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 300-400 гривень щотижня, піклується про дочку, виховує її, та дбає про дитину. Раніше, при добровільному сприянні матері, дитина по три-чотири дні поспіль на тиждень, та по два-три тижні на рік для відпочинку проводила з батьком, у родині позивача. У періоди перебування відповідача поза межами м. Харкова, ОСОБА_5 також проживала в родині батька. З початку серпня 2014 року він не має можливості бачитися з дочкою, оскільки ОСОБА_2 порушує його батьківські права, забороняє бачитися та спілкуватися з дочкою, висуває безпідставні звинувачення на його адресу. Саме це змусило його звернутися до суду.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково - визначено спосіб участі ОСОБА_3 у вихованні та спілкуванні доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: першу та третю суботу кожного місяця з 10-00 години до 18-00 години, другу та четверту неділю кожного місяця з 10-00 години до 18-00 години.

Рішення оскаржила відповідач. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить рішення суду змінити та визначити ОСОБА_3; Є.С. спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною у першу та третю суботи місяця у період з 10.00 години до 18.00 години за місцем проживання матері або в місці, погодженому з матірю, та в її присутності, без можливості спільного відпочинку та відвідування дитиною місця проживання батька.

Інші особи рішення суду не оскаржили, представник позивача подала письмові заперечення на апеляційну скаргу.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала.

Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради апеляційну скаргу відповідача не визнала, вважала рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і таким, що у повній мірі відповідає інтересам дитини.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Так, за приписами ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той з батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати йому в цьому.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 06 грудня 2007 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина, за взаємною згодою батьків, мешкає з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

Встановлено також, що ОСОБА_3 має належні матеріальні та побутові умови. За місцем проживання характеризується позитивно. На диспансерному (профілактичному) обліку у наркологічному і психіатричному диспансерах не перебуває. Крім того, зібрані у справі докази беззаперечно свідчать про те, що позивач любить дочку,має з нею теплі та довірливі стосунки, приймає активну участь у житті ОСОБА_4, піклується про стан її здоров'я.

Сторонами визнається, що між ними існують непорозуміння з приводу участі у вихованні та спілкуванні батька з дочкою ОСОБА_5.

Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Питання встановлення порядку участі ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_4, попередньо було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Після чого Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради було вивчене питання щодо визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батька та надано висновок № 489 від 07 листопада 2014 року, відповідно до якого встановлено порядок участі батька у вихованні дитини, у вигляді першої та третьої суботи кожного місяця з 10-00 години до 18-00 години, другої та четвертої неділі кожного місяця з 10-00 до 18-00 години.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що запропонований Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради спосіб участі у вихованні дитини відповідає можливості дитини повною мірою сприйняти спілкування кожного з батьків та отримати достатню кількість виховних заходів від кожного з них в такому ритмі, який забезпечить участь як матері так і батька в процесі навчання, додаткових заняттях, спілкуванні поза годинами навчального процесу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення в заочному порядку, чим позбавив відповідача права надавати докази, висновку суду першої інстанції не спростовують, та відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України не є підставою для зміни чи скасування рішення, оскільки такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Крім того, відповідач мала можливість поновити своє право на особисту участь у справі, подання доказів та заявлення клопотань під час розгляду справи апеляційним судом. В суді апеляційної інстанції приймав участь представник ОСОБА_2, який дав пояснення по справі та мав можливість реалізувати всі передбачені процесуальним законом права відповідача.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_3 піддавав дочку фізичним навантаженням та психологічному тиску є необгрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів на їх підтвердження матеріали справи не містять, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. Натомість, згідно інтерпретації психолога ОСОБА_4 має позитивне відношення до батька, який викликає у неї почуття спокою (а.с.52).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що батько дитини під час її проживання у родині позивача із запізненням відвозив ОСОБА_4 до школи, не відвозив на заняття до музичної школи, висновків суду не спростовують, оскільки рішенням визначено, що батько буде спілкуватися з дочкою у вихідні дні.

Не є підставою для зміни рішення і посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не надає свого дозволу на виїзд дитини за кордон, оскільки вирішення цього питання не повязано із позовом про встановлення способу участі батька у вихованні дитини.

Не можна визнати обґрунтованим і посилання ОСОБА_2 на необхідність спілкування батька з дочкою у її присутності, оскільки жодних доказів, які б свідчили про неможливість позивача залишатися на одинці із дочкою у періоди часу, що визначені судом, та були б підставою для обмеження відповідача у праві на спілкування з дитиною, матеріали справи не містять.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову і ухвалив рішення в інтересах дитини з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді