Номер провадження 22-ц/788/1501/15 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Гагіна М. В. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ковпаківськоо районного суду м. Суми від 26 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Сумської міської ради, про розподіл майна подружжя та вселення до житлового будинку, -

в с т а н о в и л а:

У жовтня 2013 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому після змін, просила вселити її в самочинно збудований житловий будинок по АДРЕСА_1 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_5, який було збудовано у 2006 році за часи перебування нею у шлюбі з відповідачем.

Як зазначає позивач, земельна ділянка за цієї адресою та рядом розташована земельна ділянка НОМЕР_1 була придбана подружжям у 2005 році, тому вважає майно нажито у період шлюбу підлягає розподілу згідно варіанту який буде пропонованого судовим експертом. Просила розділити збудований будинок та земельні ділянки.

Окрім того, як у період шлюбу, так і після його розірвання за рішенням суду, коли вона з донькою і відповідачем продовжували спільно проживати однією сім'єю, бути придбані побутові речі: газова варочна панель «Samsung» у 2011 році; духова електрична шафа «Samsung» у 2011 році; холодильник «Zanussi» у 2004 році; телевізор «Meridian», домашній кінотеатр «Meridian» у 2009 році; пральна машина «Iberia»; витяжка «Vento lux» у 2010 році; матрац для ліжка, ліжко дитяче; письмовий стіл і меблева стінка у 2004 році; інші речі власного виробництва: кухонний гарнітур, дві шафи-купе.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4 та неповнолітню дочку, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Проведено розподіл майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, виділивши ОСОБА_4 в жилому будинку літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1: приміщення № 6, пл. 6,7 кв. м; приміщення № 7, пл. 8,7 кв. м; приміщення № 10, пл. 12,5 кв. м; приміщення № 11, пл. 8,4 кв. м; приміщення № 12, пл. 7,8 кв. м; приміщення № 13, пл. 6,2 кв. м, а всього по житловому будинку 50,3 кв. м; тамбур І, пл. 2,7 кв. м; в підвалі «ап/д»: приміщення № 1, пл. 8,4 кв. м; приміщення № 2, пл. 11,0 кв. м; приміщення № 4, пл. 25,3 кв. м, а всього по підвалу 44,7 кв. м; із господарських будівель та споруд: сарай літ. «Б»; 1/2 частину погребу літ. «п/г»; 1/2 частину хвіртки № 1; 1/2 частину воріт № 2; 1/2 частину огорожі № 3; 1/2 частину огорожі № 4, що складає 51/100 частин, а дійсна вартість цієї частини складає 503 441,5 грн., що більше суми, яка припадає на 1/2 частину, на 7 600 грн., визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3 в жилому будинку літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1: приміщення № 5, пл. 10,5 кв. м; приміщення № 8, пл. 11,9 кв. м; приміщення № 9, пл. 24,7 кв. м, а всього по житловому будинку 47,1 кв. м; в підвалі «ап/д»: приміщення № 1, пл. 4,0 кв. м; приміщення № 2, пл. 1,4 кв. м; приміщення № 3, пл. 10,6 кв. м; приміщення №4, пл. 24,4 кв. м, а всього по підвалу 40,4 кв. м; із господарських будівель та споруд: гараж літ. «Д»; 1/2 частину погребу літ. «п/г»; 1/2 частину хвіртки № 1; 1/2 частину воріт № 2; 1/2 частину огорожі № 3; 1/2 частину огорожі № 4, що складає 49/100 частин, а дійсна вартість цієї частини складає 488 241,5 грн., що менше суми, яка припадає на 1/2 частину, на 7 600 грн.

Зобов'язано ОСОБА_4 до ОСОБА_3 розробити робочий проект, в якому передбачити проведення наступних переобладнань: в житловому будинку: демонтувати перегородки між приміщеннями «10» та «11», «10» та «7», «11» та «7»; закласти дверні прорізи між приміщеннями «9» та «7», «8» та «7», «5» та «6»; влаштувати дверні прорізи між приміщеннями «5» та «8» з підсиленням конструкції стіни для входу в приміщення з веранди «5»; влаштувати сходи при вході в приміщення «І» (веранду); влаштувати дверний проріз між приміщеннями «9» та «8» з підсиленням конструкції стіни; в частині приміщення «9» обладнати кухню, мін. площею 7,0 кв. м і шириною 1,8 м, та коридор, шириною 1,1 кв. м; в приміщенні «8» обладнати суміщений санвузол, мін. площею 3,8 кв. м; обладнати кожну з квартир самостійними системами опалення та інженерними комунікаціями; на підвальному поверсі «п/д»: влаштувати перегородку в приміщенні «1» на відстані 1,62 м; закласти дверні прорізи між приміщеннями «2» та «3»; в приміщенні «2» влаштувати коридор, розміром 1,2 м на 1,2 м; влаштувати дверний проріз з приміщення «3» для входу в приміщення влаштованого коридору; в приміщенні «4» влаштувати перегородку на відстані 4,36 м; влаштувати дверні прорізи між приміщеннями «1» та «2», «3» та «4» з підсиленням конструкції стіни; в погребі «п/г»: закласти дверний проріз між двома приміщеннями; в сараї «Б»: влаштувати вхід до приміщення погребу.

Погріб «п/г», хвіртку № 1, ворота № 2, огорожу № 3, огорожу № 4 та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1150 кв. м, в т. ч.: під будівлями - 203 кв. м; під подвір'ям - 398 кв. м; під садом - 549 кв. м, залишити в загальному користуванні.

Виділено ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 500 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2, що складає ? частину земельної ділянки (показано жовтим кольором в додатку № 2 висновку № 20 комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 29.05.2014 р.), визнавши за нею право власності на ? частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2.

Виділено ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 500 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2, що складає ? частину земельної ділянки (показано синім кольором в додатку № 2 висновку № 20 комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 29.05.2014 р.).

Межа, яка відокремлює земельні ділянки співвласників показана червоним кольором і проходить по точкам А, Б.

В користування ОСОБА_4 виділено: газову варочну панель «Samsung», вартістю 1 530 грн.; духову електричну шафу «Samsung», вартістю 2 765 грн.; холодильник «Zanussi», вартістю 1 300 грн., а всього на загальну суму 5 595 грн.

В користування ОСОБА_3 виділено: телевізор «Meridian», вартістю 900 грн.; домашній кінотеатр «Meridian», вартістю 815 грн.; пральну машину «Iberia», вартістю 600 грн.; витяжку «Vento lux», вартістю 1 817 грн.; матрац для ліжка «Come-for», вартістю 2 039 грн., а всього на загальну суму

6 171 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вказує, зокрема, що суд не взяв до уваги той факт, що спірний житловий будинок являється самочинно збудованим об'єктом незавершеного будівництва та не введений в експлуатацію у порядку, передбаченому законодавством. Вказане майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Судом не взято до уваги, що позивач не надав на розгляд суду жодного документу, який би підтверджував право власності на житловий будинок, ані висунув вимогу про визнання права власності на вказаний об'єкт нерухомості, яка б передувала поділу майна. Позов не містить вимоги про визначення часток в спільному майні сторін.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції зобов'язав сторони зробити робочий проект щодо переобладнання даного будинку і обладнати кожну з квартир самостійною системою опалення та інженерними комунікаціями, проте, суд не врахував, що об'єкт нерухомості по АДРЕСА_1 не введений в експлуатацію як багатоквартирний будинок та існування на даний час порядку встановленого законодавством щодо виготовлення робочого проекту у разі будівництва житлових будинків площею вище 300 кв.м., але суд поклав на сторони таке зобов'язання, чим фактично вийшов за межі позову.

Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності. Поважність причин пропущення даного строку жодним чином не обґрунтована позивачем.

Судом першої інстанції фактично не встановлено обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, джерело його придбання, не визнав речі придбані у період припинення шлюбних відносин за час перебування у зареєстрованому шлюбі об'єктами спільного майна як подружжя, та не встановивши факту проживання однією сім'єю колишнього подружжя, розділив майно, яке фактично було куплено у період з 2009 по 2011 роки, т.т. у строк в який сторонами були фактично припинені шлюбних відносин. Відповідач заперечую спільне проживання однією сім'єю з позивачем, бо з червня 2012 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. У даній же справі позивач не просила встановити факт проживання однією сім'єю з відповідачем в період з 23 лютого 2010 року, або з дати набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, по листопад 2011 року і не посилається на положення ст. 74 СК України стосовно майна, набутого з її слів в даний період.

Висновки суду про доведеність проживання сторін до листопада 2011 однією сім'єю ґрунтуються на показаннях свідків, які є родичами позивача. Але встановлення факту вчинення однією стороною правочину і заперечення щодо його вчинення не може ґрунтуватися на показаннях свідків, бо такі факти доводяться письмовими доказами. Окрім того, суд не провід ідентифікацію предметів побутової техніки з речами, про які свідчили свідки. Вважає, що показання цих свідків є недопустимими доказами не тільки в частині встановлення обставин щодо перебування сторін у шлюбних відносинах, а і в частині придбання сторонами спільного майна.

Суд вселив позивачку разом з донькою у приміщення, яке ще не здано в експлуатацію, бо не є об'єктом нерухомості на праві власності ані позивача, ані відповідача, і взагалі не являється житловим будинком.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи скарги, підтвердив що ними рішення оскаржується у повному обсязі і не визнає вимоги про розподіл майна придбаного у період шлюбу, бо заявляли в суді першої інстанції про застосування строку позовної давності. Просив скаргу задовольнити.

Позивач вважає рішення законним і наполягала на відхиленні скарги.

З боку третьою особи - служби у справах дітей Сумської міської ради надійшов лист про розгляд справи без участі їх представника.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи;порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.ст.213 ЦПК України рішення суду повинно були законним та обґрунтованим і під час його ухвалення суд вирішує питання визначені частиною 1 ст.214 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається наступне.

28 жовтня 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що з 21.09.2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Ковпаківського районного суду м. суми від 29.01.2010року розірвано. Підставами для розірвання шлюби були встановлені судом обставини про припинення з жовтня 2008 року шлюбних відносин та їх окреме проживання. 23.02.2010р. позивачем отримано свідоцтво про розірвання шлюбу. Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 5 та 6 квітня 2005 року, відповідачем, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з позивачем, були придбані дві земельні ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею по 1000кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_1.

18.11.2011 року відповідачу видано державний акт про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, а 05.10.2012р. державний акт про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2.

В судому засіданні сторони підтвердили, що на земельній ділянці АДРЕСА_1 на момент її купівлі було розпочато будівництво житлового будинку попереднім її власником - забудовником ОСОБА_7, але після придбання земельної ділянки своїх прав забудовника в установленому порядку не оформили і самочинно продовжували будівництво будинку.

Згідно договорів підряду щодо проведення робіт по монтажу системи опалення в спірному будинку, про надання населенню послуг з газопостачання, укладених у 2005 році, житловий будинок був підключений до газопостачання. Факту того, що житловий будинок з моменту подання у приміщення будинку природного газу, одночасно був обладнаний водопостачання та електропостачанням сторони не спростовують.

За даними реєстраційної справи КП Сумського БТІ та технічного паспорту від 11.10.2012р, виготовлених на підставі звернення відповідача, житловий будинок має 100 відсоткову готовність. Рік побудови зазначено 2011 рік. Факт готовності будинку підтверджується проведеною по справі судовою комісійною будівельно-технічною експертизою від 29.05.2014р.

На час виготовлення технічного паспорту на земельній ділянці побудовано окрім житлового будинку літ. «А-1», прибудова літ. «а», підвал літ. «п/д», погріб літ. «п/г», сарай літ. «Б», гараж літ. «В».

Опитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили, що після розірвання зареєстрованого шлюбу сторони спільно проживали однією сім'єю у збудованому житловому будинку до листопада 2011 року, мали спільний доход, за який купували майно, яке вони бачили в приміщенні будинку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. суми від 14.05.2013р. під час судового розгляду позову відповідача до ОСОБА_4 щодо стягнення грошей, отриманих без достатньої правової підстави, були встановлені на підставі показань свідків обставини спільного проживання сторін після розлучення та фактичного проживання до 2012 року позивача разом з донькою у приміщенні будинку. Цим рішенням також встановлено, що позивач у період з січня по червень 2012 року отримала від відповідача частинами грошові кошти на загальну суму 60000грн. на утримання аліментів, а перерахована переказом весною 2011 року сума в розмірі 30000грн. була використована на будівельні роботи, які проводилися в будинку.

Як підтвердили позивач і проти цього не заперечив представник відповідача на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за рішенням суду стягнуті аліменти у розмірі ? частини усіх його доходів і з березня 2015 року відповідач сплачує по 600грн. щомісячно.

На підтвердження придбання побутової техніки: пральної машина «Iberia», яка згідно гарантійного талону купувалася батьками позивача у липні 2000 року, але була подарована подружжю і використовувалася ним під час перебування у шлюбі; холодильника «Zanussi», який купувався у грудні 2004 року подружжям; витяжка «Vento lux» модель IBIZA, яка купувалася у грудні 2010 року; телевізор «Meridian», придбаний у січні 2009 року; домашній кінотеатр «Meridian» також придбаний у липні 2009 року; газова варильна панель «Samsung» з духовою електричною шафою «Samsung», придбану у 2011 році, позивачем представлені інструкції по користуванню та експлуатації, гарантійні талони, чеки.

За результатами судової товарознавчої експертизи від 06.03.2014р., проведеної 25.02.2014р. в присутності відповідача і під час якої був оглянуто тільки матрац для ліжка, вартість не представленої для огляду побутової техніки визначено у зведеній таблиці №1. При проведенні судової будівельно-технічної експертизи 30.04.2014р., яка відбулась без участі сторін, проводилась зйомка і у фототаблиці 1,2 відображені речі зазначені позивачем у переліку майна, яке підлягає розподілу, а саме, пральна машина, витяжка, газова варильна панель з духовою електричною шафою. Цей факт не спростовує ствердження позивача про наявність заявленої до розподілу побутової техніки, на які нею представлені інструкції по користуванню та експлуатації, гарантійні талони, чеки в якості письмових доказів.

Заперечуючи на позов з підстав не проведення судом ідентифікації речей відображених під час проведення експертизи з тими, які зазначені позивачем у переліку, доказів того, що це інші речі суду не надав.

У жовтні 2012 року позивачка вже зверталась до суду про розподіл майна, придбаного за період шлюбу. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.07.2013р. їй відмовлено у задоволені позов через неможливість визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва та незазначення у позові порядку поділу земельних ділянок.

Згідно наданої копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу відповідач з 09.06.2012 року перебуває у другому зареєстрованому шлюбі.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на час сумісного проживання сторін на земельній ділянці АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 був збудований житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, придбано майно: газова варильна панель «Samsung» вартістю 1530грн., духова електрична шафа «Samsung» вартістю 2765грн., холодильника «Zanussi» вартістю 1300грн., ; телевізор «Meridian» вартістю 900грн., домашній кінотеатр «Meridian» вартістю 815 грн., пральна машина «Iberia» вартістю 600грн., витяжка «Vento lux» модель IBIZA вартістю 1817грн. та матрац для ліжка вартістю 2039грн.

Щодо розподілу житлового будинку та земельних ділянок, суд виходив з того, що це майно є об'єктом спільної сумісної власності сторін і здійснив розподіл цього майна виділив в натурі за варіантами пропонованими судовою будівельно-технічною експертизою.

Вирішуючи питання вселення позивача до житлового будинку, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні знайшло підтвердження про те, що сторони під час перебування у шлюбі проживали в спірному будинку і внаслідок неправомірної поведінки відповідача, позивач разом з донькою змушені залишити це житло і переїхати тимчасово проживати за іншою адресою.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. кожна сторона повинна довести.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що після розірвання зареєстрованого шлюбу сторони проживали спільно однією сім'єю до листопада 2011 року і мешкали в збудованому житловому будинку на земельній ділянці за АДРЕСА_1, будівництво житлового будинку та господарських споруд, які є речами для обслуговування головної речі - житлового будинку, було розпочато ще за часи перебування сторін у зареєстрованому шлюбі і закінчилось у 2011 році. За спільні кошти сторонами у період перебування у зареєстрованого шлюбу, було придбано об'єкти нерухомого майна - дві земельні ділянки площею по 1000 кв.м. кожна за адресою: АДРЕСА_2,АДРЕСА_1, та рухоме майно: холодильник «Zanussi», телевізор «Meridian», домашній кінотеатр «Meridian», пральна машина «Iberia», матрац для ліжка.

За час спільного проживання однією сім'єю після розірвання шлюбу, ними придбано майно: газова варильну панель «Samsung», духову електричну шафу «Samsung», витяжку «Vento lux» моделі IBIZA,

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги визначений позивачкою строк припинення шлюбних стосунків - жовтень 2008 року, зазначеному у мотивувальній частини рішення суду при вирішенні питання про розірвання шлюбу в січні 2010 року не спростовує встановлених судом обставин щодо спільного проживання сторін після розірвання шлюбу на підставі показань свідків, обставин встановлених судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги про те, що показання свідків не є переконливими доказами по справі, бо свідки є близькими родичами позивачки та друзями, не може бути взято до уваги, бо допит свідків відбувся з дотриманням процедури визначеної статтею 180 ЦПК України. Доказів того, що вироком суду встановлено про дання цими свідками завідомо неправдивих показань матеріали справи не містять.

Окрім того, наведеним вище судовим рішенням від 14.05.2013р. підтверджується, що відповідач весною 2011 року здійснив переказ на ім'я позивача 30000грн., які були використані в інтересах сім'ї на проведення будівельних робіт в житловому будинку. Аліменти на утримання доньки відповідач став сплачувати після припинення шлюбних відносин з січня 2012 року, а в червні місяці 2012 року відповідач зареєстрував шлюб з іншою жінкою.

Щодо незаявлення позивачкою вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю з колишнім чоловіком після розірвання шлюбу, апеляційний суд зазначає, що в мотивав позову вона вказує про фактичне проживання з відповідачем однією сім'єю і за цей період ними спільно купувалися зазначені побутові речі.

Вирішуючи питання розподілу рухомого майна, суд виходив саме з доведення в судовому засідання такого факту на підставі як показань свідків, так і установлених обставин судовим рішенням, які відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Факт припинення шлюбних відносин зазначений на час ухвалення судового рішення про розірвання шлюбу стосується обставин, які передували часу судового розгляду питання про розірвання шлюбу.

Відповідач, заперечуючи на позов з приводу не проведення судом ідентифікації об'єктів майно, що підлягає розподілу, ніякими доказами не підтвердив про придбання у 2009 році телевізору «Meridian» та домашнього кінотеатру «Meridian» телевізору, в 2010 році витяжки «Vento lux» моделі IBIZA, у 2011 році - газової варильної панелі «Samsung» та духової електричної шафи «Samsung» за особисті кошті і питання про визнання цих речей особистою власністю відповідно до ч.6 ст.57 СК не ставив, чим не спростував встановлених обставин про придбання цих речей як у період перебування подружжя у зареєстрованому шлюбі, так і в період спільного проживання однією сім'єю.

Таким чином, суд першої інстанції, правильно виходив з положення статей 60,68,69 СК України та ст. 372 ЦК України, встановивши що земельні ділянки та побутові речі придбані в період шлюбу та побутова техніки придбана у період спільного проживання сторін однією сім'єю є об'єкти спільної сумісної власності сторін.

Але вирішуючи питання розподілу цього майна, суд першої інстанції здійснив його розподіл шляхом виділення в натурі рівнозначної частини земельної ділянки АДРЕСА_2 з визнанням права власності за позивачем на ? частку земельної ділянки площею 500 кв.м.. а відповідачеві другої частки цієї земельної ділянки такою ж площею, залишив суміжну земельну ділянку АДРЕСА_1 у загальному користуванні сторін, чим фактично відмовив позивачу у визнанні за нею права власності на її ? частку. Щодо розподілу рухомого майна, суд виділив речі у користування сторін.

У зв'язку з приведеним, апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції в частині залишення земельної ділянки АДРЕСА_1 у загальному користуванні підлягає скасуванню, а в частині розподілу земельної ділянки АДРЕСА_2 слід залишити без змін.

Враховуючи висновки судової будівельно-технічної експертизи щодо неможливості виділення належної позивачу частки земельної ділянки АДРЕСА_1 в натурі через будівництво житлового будинку та господарських споруд і будівель, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі частини 1 ст.70 СК України визнати за позивачем право власності на її ? ідеальну частку цієї земельної ділянки.

Щодо розподілу рухомого майна придбаного у період перебування як у зареєстрованому шлюбі, так у період спільного проживання однією сім'єю, суд в мотивувальній частині рішення не застосував ст.74 СК України, яка регулює питання права власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбу між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Відповідно до норми цієї статті, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як підтвердила позивачка, подав позов про розподіл майна спільної сумісної власності, вона заявила про розподіл майна шляхом виділення його в натурі відповідно до пропонованих варіантів та оцінки судовими експертами.

Суд першої інстанції розділяючи побутові речі виділив сторонам у користування ОСОБА_4 газову варочну панель «Samsung», вартістю 1 530 грн.; духову електричну шафу «Samsung», вартістю 2 765 грн.; холодильник «Zanussi», вартістю 1 300 грн., а всього на загальну суму 5 595 грн. В користування ОСОБА_3 виділено: телевізор «Meridian», вартістю 900 грн.; домашній кінотеатр «Meridian», вартістю 815 грн.; пральну машину «Iberia», вартістю 600 грн.; витяжку «Vento lux», вартістю 1 817 грн.; матрац для ліжка «Come-for», вартістю 2 039 грн., а всього на загальну суму 6 171 грн. Питання про грошову компенсацію майна у разі його поділу без дотримання рівнозначного розміру частки кожного, судом першої інстанції не вирішено. Окрім того, рішення суду не містить мотивів та обґрунтування відступу від засад рівності їх часток у їхньому спільному майні.

На підставі ст.303 ЦПК України, колегія суддів вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, якою оскаржується рішення у повному обсязі, та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, визнає, що в цій частині рішення слід змінити.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як встановлено в суді, донька ОСОБА_6 проживає з матір'ю, батько сплачує аліменти на її утримання, а тому виходячи з положення ст.70 СК України, апеляційний суд визнає, що відсутні обставини, що мають істотне значення для відступу від рівності часток, але враховуючи інтереси дитини вважає можливим виділити в натурі ОСОБА_4 пральну машину «Iberia», вартістю 600 грн., з якою проживає донька ОСОБА_6 і шляхом відшкодування грошовою компенсацією різниці вартості майна у розмірі 312грн., яка не була вирішена при ухваленні рішення судом першої інстанції, стягнути з позивача дану суму на користь ОСОБА_3, бо така грошова компенсація не була внесена на депозитний рахунок суду при судовому розгляді справи судом першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів змінює рішення в частині розподілу рухомого майна і викладає у такій редакції:

Поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності з виділенням в натурі:

ОСОБА_4 - холодильник «Zanussi», вартістю 1 300 грн., газову варочну панель «Samsung», вартістю 1 530 грн.; духову електричну шафу «Samsung», вартістю 2 765 грн. пральну машину «Iberia», вартістю 600 грн. а всього на суму 6195 (шість тисяч сто дев'яносто п'ять )грн.

ОСОБА_3 - телевізор «Meridian», вартістю 900 грн., домашній кінотеатр «Meridian», вартістю 815 грн., матрац для ліжка «Come-for», вартістю 2 039 грн., витяжку «Vento lux», вартістю 1 817 грн., а всього на суму 5571 (п'ять тисяч п'ятсот сімдесят одна) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсація різниці вартості майна в розмірі 312 ( триста дванадцять) грн.

Але апеляційний суд визнає необґрунтованими висновки суду першої інстанції з приводу визнання збудованого житлового будинку та господарських споруд і будівель на земельній ділянці АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності, покладення зобов'язання на сторони про виготовлення робочого проекту, залишення окремих господарських спору у загальному користуванні, вселенням позивача з донькою у приміщення цього будинку виходячи з наступного.

Висновок суду, що спірний житловий будинок та господарські споруди і будівлі є об'єктом спільної сумісної власності сторін, бо збудовані під час сумісного проживання сторін, не відповідає обставинам справи, бо на час ухвалення рішення в матеріалах справи відсутні докази про здійснення його будівництва з дотриманням порядку отримання дозвільних документів на проведення забудованих робіт, т.т переведення прав забудовника попереднього власника земельної ділянки АДРЕСА_1, після придбання подружжям у 2005 роки земельної ділянки, коли вже діяв Закон України «Про основи містобудування».

За змістом статті 1 цього Закону України містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність громадян, по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

Як підтвердила позивач і про це не заперечив представник відпоавідача, дозвільні документи на проведення забудови власної земельної ділянки подружжя не отримала і самочинно продовжила побудовувати як житловий будинок, так і господарські споруди та будівлі, які на цей час не введені в експлуатацію.

Частиною 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Таких вимог позивачка не заявила, а тому немає законних підстав для визнання житлового будинку і господарських споруд і будівель об'єктом спільної сумісної власності сторін, будівництво яких продовжено після придбання земельної ділянки як у період їх перебування у зареєстрованому шлюбі та за часи їх спільного проживання однією сім'єю на земельній ділянці, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Щодо покладення зобов'язання на сторони виготовити робочий проект, в якому передбачити проведення визначених судом переобладнань в спірному житловому будинку та підвальному приміщенні будинку, колегія суддів, ураховуючи наведене, також визнає передчасним, бо дійсно позивач таких вимог не заявила, і вирішення судом питання, яке не було предметом позову, є порушенням ст. 11 ЦПК України, яка визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх семей, і мають розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Враховуючи обставини, що будинок ще не зданий в експлуатацію і немає статусу житлового приміщення, бо в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують його придатність до експлуатації за цільовим призначенням житлового будинку для постійного проживання, вимога про вселення позивачки разом з донькою з підстав її попереднього проживання в цьому жилому будинку не ґрунтуються на законі і тому не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги з приводу незаконного поділу житлового будинку при відсутності визначення права власності на це майно, про покладення зобов'язання на сторони по виготовленню робочого проекту перепланування житлового будинку та вселення позивача разом з дитиною у приміщення будинку колегія суддів визнає є обґрунтованими, тому рішення в цій частині скасовує.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою пропущено строк про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і тому просив його застосувати, бо остання його пропустила без поважних причин, спростовуються матеріалами справи і тому підлягають відхиленню.

15.10.2012 позивач зверталась до суду з позовом про поділ майна, нажитого подружжям за часи шлюбу, в чому їй було відмовлено через неможливість визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва та невизначенням у позові порядку поділу земельних ділянок. За приписами ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Що стосується розподілу майна, нажитого за час спільного проживання сторін однією сім'єю, то такий строк на час звернення до суду 28.10.2013р. з цим позовом ще не сплинув, бо спільне проживання сторін припинилось у листопаді 2011 року.

Доводи апеляційної скарги про не визначення часток у спільному майні, неможливості експерту визначити обсяг майна, набутого під час шлюбу станом на 23.02.2010, незаконного присвоєння виділеним у власність кожній стороні приміщень будинку статусу квартир, не прийняття показань свідків доказами через необхідність доведення вчинення правочину письмовими доказами, також були предметом розгляду апеляційним судом.

Наведені доводи апеляційний суд відхиляє, бо розмір часток у спільному майні подружжя та жінки і чоловіка під час спільного проживання однією сім'єю визначено ч.1ст. 70, сч.2 ст. 74 СК України.

Щодо висновків про неможливість експертом визначити обсягу майна набутого під час шлюбу станом на 23.03.2010р., бо як вже приведене вище, у зв'язку з тим, що відповідач не спростував мотивів позову про придбання цих речей за спільні кошти і не ставив питання про визнання за ним права особистої власності на предмети, придбані у період перебування у зареєстрованому шлюбі, але під час окремого проживання подружжя, бо просив відмовити через застосування строку позовної давності, суд першої інстанції правильно їх визнав спільним сумісним майном сторін.

Через скасування рішення суду першої інстанції в частині розподілу житлового будинку і господарських споруд і будівель, покладення зобов'язання по виготовленню робочих проектів перепланування будинку у зв'язку із розподілом, доводи скарги про незаконного присвоєння виділеним у власність кожній стороні приміщень будинку статусу квартир апеляційний суд приймає до уваги.

Щодо не прийняття доказами показань свідків, через необхідність доведення вчинення правочину письмовими доказами, апеляційний суд ці доводи відхиляє, бо відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює, наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.

На підставі викладеного, колегія суддів визнає, що рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 червня 2015 року в частині вселення ОСОБА_4 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 до житлового буднику, проведення розподілу житлового буднику разом з господарським спорудами і будівлями та щодо покладення зобов'язання на сторони розробити робочий проект з питань проведення переобладнання в житловому будинку, залишення частини об'єктів господарських споруд житлового будинку та визначення порядку користування однією земельною ділянкою підлягає скасуванню, а в частині розподілу рухомого майна зміні, в частині поділу земельної ділянки АДРЕСА_2 слід залишає без мін. як ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального закону.

У зв'язку з частковим задоволенням позовної заяви та апеляційної скарги, ураховуючи фактично понесені судові витрати сторонами, які підтверджені належними платіжними документами долученими до матеріалів справи, на підставі ст. 88 ЦПК України, апеляційний суд стягує з відповідача на користь позивача частково понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 743,60 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 червня 2015 року в частині вселення ОСОБА_4 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_6 до житлового буднику, проведення розподілу житлового буднику та щодо покладення зобов'язання на сторони розробити робочий проект з питань проведення переобладнання в житловому будинку, залишення частини об'єктів господарських споруд житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою скасувати, а в частині розподілу рухомого майна змінити.

Поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності з виділенням в натурі:

ОСОБА_4 - холодильник «Zanussi», вартістю 1 300 грн., газову варочну панель «Samsung», вартістю 1 530 грн.; духову електричну шафу «Samsung», вартістю 2 765 грн. пральну машину «Iberia», вартістю 600 грн. а всього на суму 6195 (шість тисяч сто дев'яносто п'ять )грн.

ОСОБА_3 - телевізор «Meridian», вартістю 900 грн., домашній кінотеатр «Meridian», вартістю 815 грн., матрац для ліжка «Come-for», вартістю 2 039 грн., витяжку «Vento lux», вартістю 1 817 грн., а всього на суму 5571 (п'ять тисяч п'ятсот сімдесят одна) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсація різниці вартості майна в розмірі 312 ( триста дванадцять) грн.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? ідеальну частку земельної ділянки площею1000 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішення в частині розподілу земельної ділянки АДРЕСА_2 залишити без змін.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Сумської міської ради, про розподіл житлового будинку та вселення у приміщення цього будинку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати судового збору у розмірі 743( сімсот сорок три ) грн. 60коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -