Провадження № 6/554/592/2015
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2015 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:
головуючого судді Кулешової Л.В.,
при секретарі судового засідання Ступці І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві подання державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,-
12 серпня 2015 року до Октябрського районного суду м.Полтави надійшло вищевказане подання державного виконавця.
13 серпня 2015 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Октябрського районного суду м.Полтави зазначене подання надійшло до провадження судді Л.В. Кулешової.
В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження ВП 46586085 з виконання виконавчих документів №917/838/14 від 22.12.2014, виданого Господарським судом Полтавської області про стягнення з СП ТОВ «Інтермедіо» на користь держави заборгованості на суму 133280,00 грн.; наказу №917/838/14 від 22.12.2014, виданого Господарським судом Полтавської області про стягнення з СП ТОВ «Інтермедіо» на користь держави заборгованості на суму 1332,80 грн.; наказу №917/813/14 від 22.12.2014, виданого Господарським судом Полтавської області про стягнення з СП ТОВ «Інтермедіо» на користь держави заборгованості на суму 2665,60 грн.; наказу №917/1513/14 від 21.05.2015, виданого Господарським судом Полтавської області про стягнення з СП ТОВ «Інтермедіо» на користь держави заборгованості на суму 136000,00 грн. Державний виконавець зазначає, що винесені постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.01.2015, 30.01.2015, 30.01.2015, 07.07.2015, копії цих постанов направлені сторонам, однак боржником у строк, наданий для самостійного виконання рішення не виконано. Згідно ст.27 Закону «Про виконавче провадження» державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення та вжито наступні заходи примусового виконання, про що зазначається у поданні, зокрема: з метою перевірки майнового стану особи направлені відповідні запити, накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника, направлено платіжні вимоги до банківських установ, накладено арешт на грошові кошти боржника, здійснено виходи за адресою боржника: вул.Чапаєва,14, м.Полтава тощо.
У поданні державний виконавець вказує, що по теперішній час рішення суду не виконане, а державним виконавцем вжито всіх, передбачених заходів примусового виконання рішень, проте боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням.
На підставі викладеного державний виконавець Октябрського ВДВС Полтавського міського управління юстиції звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань, покладених на неї рішенням Господарського суду Полтавської області.
Розглянувши згідно положень ч.2 ст.377-1 ЦПК України у судовому засіданні подання державного виконавця, дослідивши додані до нього матеріали, повно та всебічно зясувавши обставини справи, суд встановив наступне.
Згідно зі статтею 2 «Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї» кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.
Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання рішення суду.
Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов'язання, то до виконання зобов'язань або розв'язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.
Згідно з ч.ч.2, 4 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.
Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.
Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.
Подані до суду документи на підтвердження того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань за виконавчими документами не можуть свідчити про те, що боржник саме ухиляється від виконання рішення суду.
Відповідно до узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, проведеного Верховним Судом України роз'яснено, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. На думку ВСУ, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".
За результатами розгляду подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке розглядається в порядку ст. 377-1 ЦПК України, судом виноситься ухвала. При цьому, порядок тимчасового обмеження у праві виїзду, за межі України регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», відповідно до якого не передбачено обмеження в праві виїзду за межі України за ухвалою суду.
Відповідно до вимог ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.
Згідно постанов про відкриття виконавчих проваджень від 15.01.2015 (ВП №45983750), від 30.01.2015 (ВП №46211993), від 30.01.2015 (ВП №46211694), від 07.07.2015 (ВП №47981225) державним виконавцем розпочато виконання зазначених рішень суду (а.с.7, 9, 10, 11). В ході проведених виконавчих дій винесено постанову про арешт коштів боржника від 09.06.2015 (ВП №45983750), а також постанову арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.03.2015 (ВП №45983750) (а.с.8, 12, 13).
Проте державним виконавцем в обгрунтування своїх доводів не надано до матеріалів подання жодних доказів, що винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень були направлені сторонам, внаслідок чого не можна дійти однозначного висновку про отримання боржником зазначених рішень державного виконавця.
Також відсутні підтвердження щодо направлення запитів до реєструючих право власності установ, про що зазначено у поданні, однак не обґрунтовано належними доказами.
Крім того, акти державного виконавця від 06.04.2015, від 16.04.2015, від 21.05.2015, від 04.06.2015, якими фіксувались дії щодо виходу за адресою: вул.Чапаєва,14, м.Полтава складені без участі понятих, що мали б посвідчити обставини проведених дій державного виконавця (а.с.14-17).
У поданні державний виконавець зазначає, що боржник не сплатив заборгованість, тобто не виконав зобовязань, покладених на нього рішенням суду, а тому необхідно застосувати до нього тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Разом з тим, державним виконавцем в порядку ст. 60 ЦПК України не надано достатніх доказів, які б свідчили про те, що боржник ОСОБА_1 дійсно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених за судовим рішенням.
З огляду на викладене, суд вважає, що державним виконавцем виконавчі дії проведені не в повному обсязі, факт ухилення від виконання зобов'язань ОСОБА_1 не доведено достатньою сукупністю доказів. До того ж, в матеріалах подання відсутні будь-які відомості про те, що боржник має намір виїхати за межі України і що останній має паспорт для виїзду за кордон, а тому і підстав для обмеження його законних прав немає.
Між тим, ухиленням боржника від виконання своїх зобов'язань не можна вважати лише наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашення боргу в добровільному порядку. Однак, як вбачається з подання державного виконавця та доданих до нього матеріалів, боржником у виконавчому провадженні є Товариство з обмеженою відповідальністю Спільне Австрійсько-Українське підприємсто «Інтермедіо», а не фізична особа ОСОБА_1, яка лише зазначена як керівник вищевказаного підприємства боржника (а.с.18-19).
Крім того, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем надано копії документів матеріалів виконавчого провадження, які не засвідчені належним чином, а саме: не засвідчені власним підписом із зазначенням посади, прізвища та дати, не скріплені печаткою органу державної виконавчої служби, що позбавляє суд можливості пересвідчитися в ідентичності цих документів, в той час, як інформація, що в них міститься, має суттєве значення під час розгляду подання та може істотно вплинути на висновки судді. До того, саме подання не містить дати погодження та не скріплено печаткою органу ДВС.
За таких обставин, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд не знаходить підстав для задоволення подання.
На підставі викладеного, керуючись ст.33 Конституції України, ст.377-1 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», суд, -
У задоволенні подання державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.В. Кулешова