АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 760/7894/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Усатова І.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Кравець В.А., Семенюк Т.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Оболонь» про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у квітні 2015 року.

Зазначав, що наказом 345-к від 05.02.2003 року він був прийнятий за строковим трудовим договором до бюро по моніторингу проекту ЄБРР на посаду перекладача ЗАТ «Оболонь». Згідно наказу № 2650-к від 01.06.2012 року його переведено на посаду заступника начальника відділу залучення та обслуговування кредитів ПАТ «Оболонь». 17.03.2015 року наказом №936-к його звільнено за скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи вказане звільнення незаконним просив скасувати наказ №936-к від 17.03.2015 року про звільнення, поновити на посаді заступника начальника відділу кредитування та інвестицій ПАТ «Оболонь» та стягнути з відповідача суму втраченого заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку середньоденної заробітної плати з часу незаконного звільнення по день ухвалення рішення, а також моральну шкоду в розмірі 21 446 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 16 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі наказу № 345 - к від 05.02.2003 року ОСОБА_2 був прийнятий за строковим трудовим договором до бюро по моніторингу проекту ЄБРР на посаду перекладача ЗАТ «Оболонь».

Наказом №2650 -к від 01.06.2012 року позивача було переведено на посаду заступника начальника відділу залучення та обслуговування кредитів ПАТ «Оболонь».

В ході розгляду справи також встановлено, що позивач працював на підставі безстрокового трудового договору на підставі ст. 39 -1 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір, до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Згідно роз'ясненнь Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 19 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Разом з тим, суд не може надавати оцінку правомірності і доцільності внесених змін, оскільки це стосується господарської діяльності суб'єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах.

Частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України закріплено що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з проведенням постійної роботи щодо впровадження прогресивних форм організації праці, з метою оптимізації чисельності працівників, приведення її у відповідність до запланованих обсягів виробництва і збуту та раціонального використання коштів на оплату праці, розпорядженням Генерального директора Булах І.В., №23/0/5-14 від 02.07.2014 року, директорів за напрямками було зобов'язано в термін до 10.07.2014 року надати інформацію до ВНОП та ЗП щодо оптимальної кількості штатних одиниць по структурних підрозділах служб.

На виконання вказаного розпорядження, згідно службової записки від 22.12.2014 року начальника відділу залучення та обслуговування кредитів Кінаша О.Б. до Директора з економіки та фінансів Пересаді О.А., рекомендовано ініціювати скорочення посади заступника начальника відділу залучення та обслуговування кредитів.

Згідно ж службової записки від 14.01.2015 року Директора з економіки та фінансів Пересади О.А. до Генерального директора ПАТ Оболонь» Булаха І.А. висловлено рекомендації щодо прийняття рішення щодо скорочення штатної одиниці заступника начальника відділу залучення та обслуговування кредитів ПАТ «Оболонь» .

В ході проведених змін в організації виробництва і праці та необхідності оптимізації чисельності персоналу, 15.01.2015 року було видано наказ №17/0/3-15 про виведення з 15.01.2015 року із штатного розкладу відділу залучення та обслуговування кредитів ПАТ «Оболонь» одної штатної одиниці заступника начальника. Цим же наказом наказано відділу кадрів провести скорочення персоналу відповідно до чинного законодавства та відділу ВНОП та ЗП внести зміни до штатного розкладу відділу залучення та обслуговування кредитів.

В той же день, на підставі наказу №17/0/3-15, було видано наказ №90/к від 15.01.2015 року, про скорочення заступника начальника відділу ОСОБА_2

Пунктом 2.1 зазначеного наказу наказано попередити вищевказаного працівника про його скорочення та звільнення не раніше двомісячного терміну за п.1 ст. 40 КзпП України з виплатою компенсації згідно чинного законодавства. Згідно п. 2.2. наказано при наявності вакантних місць запропонувати їх працівнику, що підлягає скороченню.

Відповідачем було дотримано норми закону та 15.01.2015 року позивача була попереджено про майбутнє вивільнення, що підтверджується його підписом в наказі №90/к від 15.01.2015 року та були запропоновані вакантні посади, які були на підприємстві, від яких позивач відмовився, що підтверджується пропозиціями роботи № 221, 222, 223, 253/0/24-15 від 18.02.2015 року, та №654/0/2-15 16.03.2015 року та переліком вакантних штатних одиниць станом на 20.02 2015 року та 16.03.2015 року, на яких міститься підпис позивач про відмову від запропонованих посад, а також актом від 16.02.2015 року, складеним комісією у складі працівників відділу кадрів ПАТ «Оболонь» про відмову ОСОБА_2 від ознайомлення з пропозиціями на вакансії.

Вирішуючи спір суд, з дотриманням вимог ст. 213, 214 ЦПК України, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, правильно виходив із відсутності порушень відповідача при звільненні позивача та правових підстав для задоволення позову.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач зазначав про відсутність підстав для початку процедури скорочення займаної ним посади з огляду на те, що начальник відділу не може самостійно ініціювати скорочення персоналу.

Натомість вказані доводи не ґрунтуються на обставинах справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що начальником відділу залучення та обслуговування кредитів Кінашем О.Б., відповідно до службової записки директору з економіки та фінансів Пересаді О.А., лише рекомендовано ініціювати скорочення посади заступника начальника відділу залучення та обслуговування кредитів.

Крім того вказана службова записка була складена у відповідності до розпорядження Генерального директора Булах І.В., №23/0/5-14 від 02.07.2014 року, якому суд не дає оцінки з огляду на вимоги ст. 64 ГК України, згідно якого підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на недотримання відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги ст. 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи - інша наявна робота.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалося, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Як вбачається з наказу ПАТ «Оболонь» №17/0/3-15 від 15.01.2015 року, зі штатного розкладу відділу залучення та обслуговування кредитів ПАТ «Оболонь» була виведена одна штатна одиниця заступник начальника, яка була єдиною у даному відділі.

З огляду на викладене посилання апелянта на наявність у нього переважного права на залишення на роботі, оскільки його стаж роботи складав 12 років, над інщими працівниками відділу, є безпідставними.

Враховуючи що у задоволенні основних позовних вимог про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення в займаній посаді судом першої інстанції було відмовлено, право позивача є незахищеним, порушене право не відновлено, а, отже, й підстав для відшкодування моральної шкоди, як похідної позовної вимоги, за такі дії відповідача, немає.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 16 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: