Справа № 344/1983/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1767/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Пнівчук О.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю апелянтів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3, зацікавлена особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції про встановлення факту що має юридичне значення, встановлення неправильності запису в акті громадянського стану за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 08 липня 2015 року

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08 липня 2015 року закрито провадження в справі за заявою ОСОБА_2, ОСОБА_4, зацікавлена особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції про встановлення факту що має юридичне значення, встановлення неправильності запису в акті громадянського стану.

Апелянт не погоджується з даною ухвалою подав апеляційну скаргу і вказав, що вона суперечить нормам матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2, зазначає, що вона народилась 17.09.1939р. в м. Галич Галицького району Станіславської області, в сім'ї ОСОБА_5, за національністю поляка, та ОСОБА_6 (Софії) Миколаївни, за національністю українки, про що Галицьким рай бюро ЗАГС Івано-Франківської області в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №33 від 21.05.1954р. Мій батько - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, римо-католицького віросповідання, за національністю - поляк, про що свідчать архівні довідки від 18.11.2013р., а також Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 27.06.2014р. №5.

Як і її батько, вона, впродовж усього свого життя, дотримувалась польських традицій та обрядів, а також підтримувала зв'язок із своїми родичами, що проживають у ОСОБА_7.

Національність рідного брата - ОСОБА_8 02.01.1941р.н., Галицьким рай бюро ЗАГС у Івано-Франківській області у книзі реєстрації актів громадянського стану у актовому записі про шлюб №21 від 13.07.1968 р. та відповідно у свідоцтві про одруження II-АГ №099731 від 13.07.1968 р. зазначена як «поляк».

Як слідує із вищевказаного, ОСОБА_2 має польське походження, тому прагне відновити свою національність по батькові - полька, бо всупереч власній волі, та внаслідок обставин, що склалися раніше, вона була змушена приховувати свою національність через ймовірність переслідування зі сторони радянської влади а, отже не мала можливості вільно обрати національність.

Встановлення факту щодо її національності як полька, має для неї та її дочки - ОСОБА_3, 19.08.1963р.н., юридичне значення, оскільки з 2007 року ОСОБА_7 громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація, що склалася позбавляє її та дочку, можливості скористатися вказаними правами.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Із змісту поданої заявниками заяви вбачається, що встановлення зазначеного факту потрібно заявникам для відновлення етнічного походження свого роду та відновлення їх справжньої національності.

Вказане обґрунтування свідчить про те, що встановлення факту національності не тягне для заявників правових наслідків.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991р. "Про порядок зміни громадянами України національності", і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

В заяві не зазначено та до неї не надано заявниками доказів, які б підтверджували, що встановлення факту їх національності породжує для заявників правові наслідки, які передбачені іноземним законодавством.

Суд першої інстанції у рішенні обґрунтовано зазначив, що за змістом положень Конституції України, Закону України «Про національні меншини в Україні» належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в актах реєстрації цивільного стану національності заявника та його предків "поляками", не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе поляком, виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Крім того, суд не встановлює факт приналежності до певної національності. Аналогічна позиція викладена у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справа про встановлення фактів, що мають юридичне значення».

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 300 ЦК України та ст. 11 ЗУ «Про національні меншини» фізична особа має право на збереження своєї національної самобутності.

Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 9, ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація, яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесення змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що справи про встановлення факту належності до певної національності, не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства. Законодавством передбачено інший порядок установлення факту належності особи до певної національності та внесення змін про національність в актові записи шляхом внесення змін до актового запису заявника.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Судом закрито провадження у даній справі, оскільки заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 08 липня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_9

ОСОБА_10