Справа № 344/4131/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1703/2015
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Бойчука І.В.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника відповідачів та третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування наказів, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Івано-Франківського відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про визнання незаконними та скасування наказів, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги її пояснення, а також показання свідків про те, що її звільнення з роботи стало наслідком постійного переслідування зі сторони керівництва відповідача, а не тому, що вона не виконувала або неналежно виконувала свої посадові обов'язки.

Також вказує, що аналізуючи наказ №7 від 31.03.2014 року про оголошення їй догани, суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що згідно її пояснень та показань свідка ОСОБА_6 вона не встигала підготувати Положення про проведення Чемпіонату області серед учнів ДЮСШ з тхеквондо. Однак такі твердження суду є надуманими та не відповідають дійсності, оскільки навпаки свідок говорив про те, що все було виготовлено вчасно, а змагання не відбулися, бо були заплановані всеукраїнські змагання і головний тренер попросив змагання серед учнів ДЮСШ з цього виду спорту перенести, а до організації всеукраїнських змагань відповідач уже відношення не має.

Безпідставним, на думку апелянта, є висновок суду про відмову в задоволенні її позову в частині скасування наказу №22-к від 27.06.2014 року, відповідно до якого їй оголошено догану за те, що вона підготовила сценарій змагань з помилками. В оскаржуваному рішенні суд вказав, що виготовлення сценарію входило до її посадових обов'язків та зіслався на протокол наради від 23.06.2014 року. При цьому, суд не дослідив на підставі чого в цьому протоколі таке вказано, оскільки її посадові обов'язки такого не передбачають. Крім того, суд не дав оцінки показанням свідків, а свій висновок зробив виключно на підставі результатів службового розслідування, акту якого в матеріалах справи немає.

Вирішуючи питання про скасування наказу №44 від 14.10.2014 року про її попередження про недопущення в майбутньому трудової дисципліни, суд зіслався на те, що вона помилково вважала попередження дисциплінарним стягнення, а тому відмовив в задоволенні позову в цій частині. Однак, відповідачем даний наказ та дане дисциплінарне стягнення враховано як систематичність вчинюваних нею порушень, про що вказано в самому наказі про звільнення її з роботи.

Також апелянт зазначає, що всупереч вимог чинного законодавства суд при мотивації законності звільнення її з роботи обмежився тільки констатацією факту звільнення у зв'язку з систематичністю порушень трудової дисципліни, не дослідивши при цьому чи мало місце порушення трудової дисципліни, яке саме порушення відбулося, чому суперечить поведінка працівника, які наслідки такого порушення та чи відповідає тяжкість вчиненого порушення вжитому заходу дисциплінарного стягнення. При цьому, апелянт зауважує, що суд, погодившись з відповідачем, що нею порушено правила внутрішнього трудового розпорядку, де затверджений режим робочого дня, не взяв до уваги встановлені в судовому засіданні обставини про те, що в установі відбулася реорганізація і в новоствореній організації правила внутрішнього трудового розпорядку не затверджувались, а тому, відповідно, і не могли бути порушені.

Крім того, апелянт вказує, що оскаржуване рішення ухвалене судом без врахування положень ст. 43 КЗпП України. Зазначає, що оскільки вона була членом профспілкового організації, то її звільнення мало відбутися виключно за згодою профспілкового комітету. Судом було задоволено її клопотання про зупинення провадження у справі та направлення звернення до профспілкової організації для надання згоди на її звільнення. Постановою Президії Івано-Франківського обласного комітету Профспілки працівників освіти і науки України від 21.05.2015 року відмовлено в наданні згоди на її звільнення із займаної посади за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, однак суд зазначену постанову Президії до уваги не взяв, натомість дійшов висновку, що дана відмова не обґрунтована і, крім того, на підприємстві відсутня профспілкова організація, а тому згоди і не потрібно було отримувати.

З наведених підстав апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник відповідачів та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечила, рішення суду вважала законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_2 з 12.09.2011 року перебувала в трудових відносинах з обласним управлінням з фізичного виховання та спорту, де працювала на посаді спеціаліста (а.с. 5-7 в т. 1), яке реорганізоване в Івано-Франківське обласне відділення (філію) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України на підставі наказу Комітету від 11.06.2013 року №154 «Про реорганізацію обласного відділення» (а.с. 47-52 в т. 1).

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 109 в т. 1) Івано-Франківське обласне відділення (філія) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України є відокремленим підрозділом юридичної особи.

Відповідно до наказу №54 від 01.10.2013 року «Про призначення відповідальних осіб за види спорту» ОСОБА_2 призначена відповідальною особою за такі види спорту: стрільба з лука, легка атлетика, гандбол, тхеквандо, гімнастика спортивна. Відповідно до цього наказу відповідальним особам слід було забезпечувати належне виконання обов'язків під час змагань згідно з інструкцією (а.с. 202-203 в т. 1).

Згідно копії посадової інструкції спеціаліста обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України, затвердженої наказом №11К від 31.01.2014 року, позивач ОСОБА_2 була ознайомлена із своїми посадовими обов'язками (а.с. 35-41 в т. 1).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині визнання незаконними та скасування наказів №07 від 31.03.2014 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2» та №22-к від 27.06.2014 року «Про оголошення догани», суд першої інстанції виходив з того, що дисциплінарні стягнення згідно даних наказів застосовані до позивача правомірно, оскільки мало місце неналежне виконання ОСОБА_2 своїх посадових обов'язків, що підтверджується матеріалами відповідних службових розслідувань.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

За приписами ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відтак, зміст обов'язку працівника виконувати роботу, обумовлену трудовим договором, включає в себе не лише виконання працівником трудової функції, але і додержання технологічної дисципліни, забезпечення відповідності якості праці та її результатів встановленим вимогам, виконання встановлених норм праці, виконання розпоряджень осіб, які здійснюють керівництво процесом праці; додержувати встановленого режиму роботи, робочий час використовувати для продуктивної праці, вживати заходів до усунення причин, що перешкоджають нормальному виконанню роботи або утрудняють її хід.

Згідно посадової інструкції (а.с. 35-41 в т. 1) спеціаліст обласного відділення (філії) КФВС МОН України в тому числі зобов'язаний розробляти Положення про комплексні спортивно-масові заходи: чемпіонати, першості, спартакіади з видів спорту; організовувати проведення комплексних спортивних заходів: змагання серед учнів ДЮСШ та СДЮСШОР, виконувати за доручення начальника відділу доповідні записки, проекти наказів та розпоряджень, тощо; за вимогою керівника та начальника відділу подавати фотографію свого робочого дня.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до єдиного календарного плану на березень 2014 року було заплановано проведення Чемпіонату області серед учнів ДЮСШ з тхеквандо (а.с. 208-210 в т. 1).

Згідно копії протоколу наради працівників відділення №09/2014 від 13.03.2014 року, з яким позивач була ознайомлена, було прийнято рішення про подання ОСОБА_2 фотографії робочого дня за період з 11 по 13 березня 2014 року (а.с. 143 в т. 1). 21.03.2014 року ОСОБА_2 подала фотографії робочих днів, де зазначила про проведену роботу за період з 11.03.2014 року по 13.03.2014 року (а.с. 142 в т. 1).

Згідно протоколу наради працівників відділення від 20.03.2014 року, з яким позивач була ознайомлена, було прийнято рішення щодо зобов'язання ОСОБА_2 до 12:00 год. 26.03.2014 року подати керівнику довідку про стан розвитку легкої атлетики в області (а.с. 146 в т. 1). Відповідно до протоколу наради №14/2014 від 31.03.2014 року, з яким позивач була ознайомлена, ОСОБА_2 доповіла, що зроблено за тиждень. Керівник ОСОБА_5 зазначив, що довідка ОСОБА_2 про стан розвитку легкої атлетики в ДЮСШ області оформлена невірно (а.с. 144-145 в т. 1).

У зв'язку з даними обставинами наказом №06 від 31.03.2014 року було створено комісію в складі: головного спеціаліста ОСОБА_7, провідного спеціаліста ОСОБА_8, секретар-друкарки ОСОБА_9 для проведення службового розслідування щодо неналежного виконання своїх обов'язків спеціаліста ОСОБА_2 (а.с. 141 в т. 1).

За результатами службового розслідування комісією складено акт, яким встановлено, що довідка про стан та перспективи розвитку легкої атлетики в області складена невірно, несвоєчасно розроблено Положення про проведення Чемпіонату області серед учнів ДЮСШ з тхеквондо, чим зірвано змагання, наведена інформація вказана в фотографії робочого дня є недостовірною, а доручення, зазначені в протоколах нарад, невиконані, у зв'язку з чим наказом №07 від 31.03.2014 року ОСОБА_2 оголошено догану (а.с. 138, 140 в т. 1).

Згідно акту від 31.03.2014 року від ознайомлення з результатами перевірки (актом) та наказом №07 від 31.03.2014 року позивач ОСОБА_2 відмовилась (а.с. 139 в т. 1).

Згідно протоколу наради працівників №23/2014 від 06.06.2014 року, на якій була присутня ОСОБА_2, ОСОБА_5 повідомив присутніх про неналежну організацію ОСОБА_2 урочистого відкриття змагань з легкої атлетики, зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_6 надати письмові пояснення щодо сценарію заходу (а.с. 132 в т. 1).

Відповідно до протоколу наради працівників №24/2014 від 12.06.2014 року ОСОБА_2 надати пояснення щодо неналежної підготовки сценарію про відкриття обласної спартакіади відмовилась. Позивач зазначила, що в сценарій проведення змагань обласної спартакіади змагання серед учнів ДЮСШ не були включені, оскільки не було вказівки керівника (а.с. 133-134 в т. 1).

Згідно протоколу наради працівників №25/2014 від 20.06.2014 року через неналежну роботу працівників ОСОБА_5 доручив провести службове розслідування стосовно ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 135 в т. 1).

Наказом Івано-Франківського обласного відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України №20 від 20.06.2014 було створено комісію для проведення службового розслідування стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_2 по організації та проведенні урочистого відкриття змагань з легкої атлетики Чемпіонату області серед ДЮСШ та обласної спартакіади ПТНЗ.

Згідно протоколу засідання комісії з проведення службового розслідування від 23.06.2014 року відповідальним за проведення Чемпіонату області серед учнів ДЮСШ з легкої атлетики призначено позивача ОСОБА_2 До дня проведення змагань сценарій готовий не був. В день проведення змагань виявилось, що перша частина сценарію частково відповідала заходу, а друга частина не відповідала заходу. В сценарій не були включені змагання серед учнів ДЮСШ з легкої атлетики. Після зауважень позивач ОСОБА_2 внесла зміни до сценарію, а саме змінила склад гостей, але не внесла назви ДЮСШ, які прибули на змагання та допустила помилку в ініціалах начальника управління спорту ДОНСМС ОДА ОСОБА_10 За результатами службового розслідування комісією вирішено роботу ОСОБА_6 та ОСОБА_2 по організації та проведенні урочистого відкриття змагань з легкої атлетики Чемпіонату області серед ДЮСШ та обласної спартакіади серед ПТНЗ вважати неналежною, та рекомендувати начальнику Івано-Франківського відділення (філії) ОСОБА_5 притягнути ОСОБА_6 - начальника навчально-спортивного відділу та спеціаліста ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, що зафіксовано у протоколі засідання комісії від 23.06.2014 року (а.с. 136-137 в т. 1).

Наказом №22-к від 27.06.2014 року через неналежну роботу по організації та проведенню урочистого відкриття змагань з легкої атлетики Чемпіонату області серед ДЮСШ та обласної спартакіади серед ПТНЗ спеціалісту ОСОБА_2 оголошено догану (а.с. 33 в т. 1).

З наказом позивач була ознайомлена, підписувати наказ відмовилась, що підтверджується актом від 27.06.2014 року (а.с. 181 в т. 1).

Позивач не надала суду доказів на підтвердження її доводів про те, що про наявність таких наказів їй нічого не було відомо, як і про складання актів про її відмову в ознайомленні з вказаними наказами. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції. Посилання апелянта на наказ №122-к від 10.07. 2014 року, згідно з яким ОСОБА_5 притягнули до дисциплінарної відповідальності за те, що в Комітеті відсутній облік наказів, не ведеться Журнал реєстрації наказів, не забезпечено їх зберігання, то такий не є належним доказом того, що оспорювані ОСОБА_2 накази не видавались, чи не доводились до її відома. Кожен наказ відповідача має реєстраційний номер і дату винесення наказу.

У визначений ст. 225 КЗпП України, відповідно до ч. 1 якої працівник у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, може звернутися до комісії по трудових спорах, а вразі відсутності такої (п.1 ч.1 ст. 232 КЗпП) безпосередньо до суду, ОСОБА_2 не зверталась.

Апелянтом не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження її доводів про неправильність встановлених обставин службовим розслідуванням, які відображені в протоколі засідання комісії з проведеного службового розслідування від 23.06.2014 року (а.с. 136, 137 в т. 1).

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову ОСОБА_2 в позові в частині визнання незаконними та скасування наказів №07 від 31.03.2014 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2» та №22-к від 27.06.2014 року «Про оголошення догани».

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування наказу №44 від 14.10.2014 року «Про недопущення порушення трудової дисципліни», суд першої інстанції виходив з того, що попередження є заходом дисциплінарного впливу, а оскарження заходів дисциплінарного впливу чинним законодавством не передбачено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом №41 від 08.08.2013 року були затверджені Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників обласного відділення Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України.

Згідно актів (а.с. 127-131 в т. 1) та доповідної записки від 14.10.2014 року ОСОБА_2 відмовилась ознайомлюватись з протоколами щотижневих нарад, в яких зазначались завдання на тиждень. Відмову від ознайомлення (підписання) із протоколами виробничих нарад мотивувала тим, що посадовою інструкцією не передбачено такого обов'язку (а.с. 126 в т. 1).

Дії ОСОБА_2 були розцінені адміністрацією як порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, неналежне виконання нею своїх посадових обов'язків.

Крім того, її дії суперечать вимогам, встановленим ст. 139 КЗпП України, а тому відповідач правомірно застосував до ОСОБА_2 заходи дисциплінарного впливу, винісши наказ №44 від 14.10.2014 року, яким ОСОБА_2 та інших працівників було попереджено про недопущення у майбутньому порушень трудової дисципліни, зокрема, невиконання вказівок та розпоряджень начальника Івано-Франківського обласного відділення, що виражаються у відмові від ознайомлення із протоколами виробничих нарад відділення, і у випадку виявлення у майбутньому вказаних порушень та інших фактів неналежного виконання ними своїх посадових обов'язків до них буде застосований такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з роботи (а.с. 125 в т. 1).

З урахуванням положень ст. 147 КЗпП України, якою визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що попередження є заходом дисциплінарного впливу, а не дисциплінарним стягненням. Тому в силу ст. 150 КЗпП України, відповідно до якої працівником може бути оскаржене тільки дисциплінарне стягнення у порядку, встановленому чинним законодавством, правильно відмовив в позові в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування наказу №08-к від 17.02.2015 року «Про звільнення ОСОБА_2», суд першої інстанції виходив з того, що звільненню позивача передували два накази про накладення дисциплінарного стягнення та наказ про застосування мір дисциплінарного впливу, а тому звільнення ОСОБА_2 з посади за систематичне невиконання своїх посадових обов'язків та порушення трудової дисципліни на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України є правомірним. У зв'язку з наведеним не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_2 про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції установлено, що 11.02.2015 року до начальника відділення ОСОБА_5 звернулась головний спеціаліст відділення Поручник М.В. із доповідною запискою, згідно якої повідомила керівника про те, що ОСОБА_2 11.02.2015 року приблизно о 15 год. 05 хв. покинула приміщення обласного відділення Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України. В журналі обліку робочого часу вона поставила відмітку, що пішла в суд о 15 год. 30 хв. ОСОБА_2 повернулась на роботу приблизно о 17 год. 05 хв., проте в журналі обліку робочого часу не розписалась (а.с. 45 в т. 1).

Згідно акту 11.02.2015 року о 17 год. 40 хв. начальник відділення ОСОБА_5 зажадав від ОСОБА_2 письмові пояснення, де вона була з 15 год. 05 хв. до 17 год. 05 хв. 11.02.2015 року. Позивач пояснила, що пішла до суду, так як їй подзвонили, що вона є свідком у кримінальній справі. При цьому підтвердила, що повістки із суду не отримувала, в журналі записала, що пішла о 15 год. 30 хв., так як засідання суду було призначено на 15:30 год. Письмові пояснення про причини її відсутності на роботі відмовилась надавати (а.с. 46 в т. 1). Зазначені обставини позивач не заперечила в судовому засіданні.

Наказом №07-к від 12.02.2015 року начальником обласного відділення створено комісію для проведення службового розслідування по факту відсутності ОСОБА_2 на робочому місці. Від ознайомлення із даним наказом, а також дачі письмових пояснень остання відмовилась (а.с. 44 в т. 1).

Згідно акту проведення службового розслідування від 17.02.2015 року було встановлено, що позивач ОСОБА_2 11.02.2015 року була відсутня на робочому місці без поважних причин впродовж двох годин з 15:05 год. по 17:05 год.

З урахуванням двох наказів №07 від 31.03.2014 року та №22-к від 27.06.2014 року про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2 у вигляді догани та вчиненого нею порушення трудової дисципліни 11.02.2015 року, наказом Івано-Франківського відділення (філії) Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України за №08-к від 17.02.2015 року, позивача ОСОБА_2 звільнено з посади спеціаліста І категорії за систематичне невиконання своїх посадових обов'язків та порушення трудової дисципліни (а.с. 4 в т. 1).

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дав правильну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом обставинам справи і вірно дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказу №08-к від 17.02.2015 року «Про звільнення ОСОБА_2», поновлення її на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав ОСОБА_2 в сфері трудових відносин та спричинення їй у зв'язку з цим моральної шкоди, то суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в наведеній частині.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення ухвалене судом без урахування положень ст. 43 КЗпП України. Оскільки ОСОБА_2 була членом профспілкового організації, то її звільнення мало відбутися виключно за згодою профспілкового комітету.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

В силу дії ч. 1 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 115, 116 в т. 1), що первинна профспілкова організація працівників Івано-Франківського обласного відділення (філії) КФВС МОН України зареєстрована 22.07.2014 року. Записи про її ліквідацію відсутні.

Однак, за даними Списку (а.с. 117 в т. 1) членами профспілкової організації крім ОСОБА_2 були ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_9, які згідно наказів (а.с. 118-120 в т. 1) звільнені відповідно: 28.01.2015 року, 31.01.2015 року та 17.11.2014 року, тобто станом на день звільнення ОСОБА_2 жодний з членів профспілкової організації не працював у відповідача.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що оскільки профспілкова організація, членом якої була ОСОБА_2, фактично не діяла, то відсутня була можливість звернення відповідача з письмовим поданням про надання згоди на звільнення останньої

Посилання апелянта на постанову Президії Івано-Франківського обласного комітету Профспілки працівників освіти і науки України від 21.05.2015 року, якою відмовлено в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 із займаної посади за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, і яку, на думку апелянта, суд безпідставно не взяв до уваги, не узгоджуються з положеннями ч. 3 ст. 252 КЗпП України, відповідно до якої звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок), а в даному випадку ОСОБА_2 не була членом виборного профспілкового органу Івано-Франківського обласного відділення КФВС МОН України.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду і зводяться до переоцінки доказів, а в силу ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В силу ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

Бойчук І.В.