АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного банку «Київська Русь», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, Приватне підприємство «Укртехобладнання» про визнання іпотечного договору недійсним, -

Справа № 761/37639/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц-796/8546/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А:

13.12.2014 позивач звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила:

§ визнати недійсним Договір іпотеки від 21.01.2008 за реєстровим номером № 1698, укладений між нею та відповідачем;

§ визнати виконавчий напис № 26837 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В. від 05.09.2008 про звернення стягнення на вказане нежиле приміщення таким, що не підлягає виконанню;

§ скасувати обтяження № 1170194 згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке зареєстроване на підставі Договору іпотеки № 1698, виданого 21.01.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В/,

§ скасувати обтяження № 1170311 згідно державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке зареєстроване на підставі Договору іпотеки № 26837, виданого 05.09.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю. В.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.12.2007 між АБ «Київська Русь» та ПП «Уктехобладнання» було укладено кредитний договір № 45306- 20/7-1, у забезпечення виконання якого 21.01.2008 між АБ «Київська Русь» та позивачем був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В., відповідно до якого передано в іпотеку нежиле приміщення загальною площею 309,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на вказане приміщення належить позивачеві на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого 14.02.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., за реєстровим № 565 та на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2006. Проте, ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19.06.2007 вказане рішення Шевченківського районного суду м. Києва було скасовано, справа повернута на новий розгляд до суду першої інстанції, який ухвалою від 30.09.2008 закрив провадження у справі. За таких обставин, позивач вважає, що на момент укладення Договору іпотеки вона не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для його укладення, адже предмет іпотеки на момент підписання Договору не належав їй на праві власності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2015 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного банку «Київська Русь», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович, Приватне підприємство «Укртехобладнання» про визнання іпотечного договору недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про необґрунтованість рішення з підстав: неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для її вирішення; невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи; порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, позивач просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, 18.12.2007 між АБ «Київська Русь» та ПП «Уктехобладнання» було укладено кредитний договір № 45306-20/7-1, предметом якого було надання відповідачем грошових коштів у вигляді відзивної відновлювальної кредитної лінії на суму, з урахуванням внесених змін, 7000000 (сім мільйонів) грн. строком до 18.03.2008 /а.с.6-7,12,13/.

В забезпечення виконання зобов'язань ПП «Уктехобладнання»21.01.2008 між АБ «Київська Русь» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом м Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю. В., відповідно до якого позивачем передано в іпотеку нежиле приміщення загальною площею 309,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.8-11/.

Відповідно до п.п. 2.1 вказаного Договору предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виданого 14.02.2006 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І. В., за реєстровим № 565, та на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2006.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2006 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов'язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна провести реєстрацію права власності за ОСОБА_1 нежитлового приміщення загальною площею 309,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.17-18/.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19.06.2007 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2006, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд /а.с.19-21/.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.09.2008 провадження справі за позовом ОСОБА_1 до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, третя особа - ЖБК «Науковий робітник» - закрито /а.с.22/.

Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2006, яке було скасовано апеляційним судом, стосувалось виключно реєстрації права власності за позивачем на нежитлові приміщення, які згодом були передані в іпотеку. Даних про визнання недійсним свідоцтва про право власності позивача на вказані нежитлові приміщення матеріали справи не містять, а тому твердження позивача викладені в апеляційній скарзі про скасування всіх правовстановлюючих документів є безпідставними.

В порядку ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321,328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 Постанови Пленуму від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Положення ч. 4 ст. 334 ЦК у редакції : «Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону» викладені в редакції внесеній Законом України від 11.02.2010. Такі зміни внесені у зв'язку зі скасуванням державної реєстрації правочинів щодо нерухомого майна, але набирали вони чинності з 01.01.2013 відповідно до Закону України від 09.12.2011.

Попередня редакція ч. 4 ст. 334 ЦК України також передбачала необхідність державної реєстрації за умови якщо договір про відчуження майна підлягав державній реєстрації. Проте, відсутність державної реєстрації правочину не тягне за собою його недійсність

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В силу ч. 1 ст. 203 зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Положення ч. 2 цієї статті визначають, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Саме ці норми були заявлені позивачем при зверненні до суду в якості підстав визнання правочину недійсним.

А отже враховуючи, що на момент вчинення оспорюваного правочину - договору іпотеки, правочин щодо набуття позивачем права власності на майно, що було передано в іпотеку - свідоцтво від 14.02.2006, не визнаний недійсним, відповідно є правовірним, то і підстав для визнання договору іпотеки недійсним не вбачається.

Також слід погодись з висновком суду першої інстанції про те, що право власності за позивачем на час укладення Договору іпотеки було зареєстроване у встановленому законодавством порядку, що було перевірено нотаріусом при нотаріальному посвідченні правочину у відповідності до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Посилання позивача на відсутність цивільної дієздатності колегія суддів вважає безпідставними.

Так, положеннями ст. 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вірно вказав суд першої інстанції цивільна дієздатність позивача на момент вчинення правочину не була обмеженою, ОСОБА_1 не була визнана недієздатною, а відтак, відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 203 ЦК України до спірного правочину.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.04.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: