УХВАЛА

іменем україни

05 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»и (далі - ТОВ «Кей-Колект»), ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки.

Посилався на те, що нібито ним був підписаний договір поруки від 27 листопада 2007 року № 1/0-П, відповідно до якого він поручився відповідати за виконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором. Однак ОСОБА_3 спірний договір поруки не підписував, а тому просив визнати його недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір поруки від 27 листопада 2007 року № 1/0-П, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що висновком судової почеркознавчої експертизи від 06 листопада 2014 року встановлено, що підпис на вказаному договорі поруки виконаний не ОСОБА_3

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2012 року було стягнуто заборгованість за кредитним договором, в тому числі і з ОСОБА_3, і судом були досліджені умови укладання кредитного договору та договору поруки, при цьому сторони, після набрання рішенням законної сили, не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Отже, дані обставини є підставою для перегляду судового рішення в апеляційному та касаційному порядку або Верховним Судом України.

Проте погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

Судами встановлено, що 27 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 11125842ЯООО, на забезпечення вимог якого того ж дня між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки №1/0-П, відповідно до якого останній зобов'язувався відповідати за зобов'язаннями боржника.

Відповідно до договору факторингу від 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало права вимоги, зокрема і за вказаним договором ТОВ «Кей-Колект».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що договір поруки він не підписував, а про його існування дізнався тільки у серпні 2013 року, коли отримав постанови про відкриття виконавчого провадження з виконанням виконавчого листа № 0907/2-5725/2011 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1291278,18 грн. та судових витрат.

Згідно з висновком експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Івано-Франківській області від 06 листопада 2014 року № 09/03-395 підписи від імені поручителя ОСОБА_3 на договорі поруки від 27 листопада 2007 року № 1/0-П виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оспорюваний договір слід визнати недійсним, враховуючи те, що дослідженими доказами підтверджується відсутність волевиявлення позивача щодо підписання договору поруки від 27 листопада 2007 року № 1/0-П.

Слід зазначити, що відповідач ОСОБА_4 у даному спорі є особою, у якої за рішенням суду можуть виникнути права чи обов'язки щодо однієї із сторін, але залучення його співвідповідачем є правом позивача, яким той скористався. У зв'язку з його участю у справі в якості співвідповідача суд з'ясував наявність спору між ним та позивачем і вважає, що з приводу договору поруки такий спір між цими сторонами відсутній, і тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору поруки від 27 листопада 2007 року № 1/0- П.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову в застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки позивачем доведено, що про порушення його права на вільне волевиявлення та відсутність зобов'язань поручителя за договором поруки від 27 листопада 2007 року № 1/0-П він дізнався у 2013 році, а тому подав позов в межах строку позовної давності.

З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, застосувавши до спірних правовідносин норму закону, яка підлягала застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним договору поруки.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на дані факти та помилково скасував рішення суду першої інстанції, ухвалене відповідно до закону і яке згідно з положеннями ст. 339 ЦПК України підлягає залишенню в силі.

Доводи апеляційного суду щодо приюдиційності рішення суду про стягнення суми боргу за укладеним кредитним договором та договором поруки, не можуть бути прийняті до уваги, тому, що постановлюючи рішення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 19 грудня 2012 року питання щодо правомірності договору поруки, судом не перевірялось, а доводи позивача про неповідомлення його про розгляд справи у суді не спростовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2015 року скасувати, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк М.І. Наумчук О.М. Ситнік