АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6748/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2257/15Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Дорош А.І., Омельченко Л.М.

При секретарі: Фадейкіній Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4. ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно

за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6, після його смерті відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку по АДРЕСА_1 автомобілі Мазда та ВАЗ 21063, право на інтелектуальну власність винахід - лікарський препарат «Магніколін». Також вказувала на наявність приватизованої земельної ділянки 600 кв. м. за цією ж адресою.

Прохала визнати за нею право власності на спадкове майно в розмірі 1/8 частки житлового будинку, на ? частину земельної ділянки, 1/8 частину автомобілів, та право на ? частину прав на винахід лікарський препарат «Магніколін».

В листопаді 2014 року ( а. с. 42) ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулися до суду з зустрічним позовом. Вказували, що вони також є спадкоємцями та їм належить також право на спадкове майно. Прохали визнати за ОСОБА_4 право власності на 5/8 часток житлового будинку, земельної ділянки та на 1/8 частку автомобіля «Мазда», за ОСОБА_3 ОСОБА_5 право власності по 1/8 частині житлового будинку та автомобіля «Мазда».

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 9 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за нею право власності на 1/8 частину спадкового майна автомобіля НОМЕР_1, НОМЕР_2, 1/8 частини житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1. В задоволенні позовних вимог на ? частину прав на винахід лікарського препарату «Магніколін» відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 5/8 частин житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1, та автомобіля «Мазда 626»

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право власності по 1/8 частині на житловий будинок, земельну ділянку в АДРЕСА_1, та автомобіль «Мазда 626».

Вирішено питання про судові витрати у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохала рішення місцевого суду скасувати в частині визнання за нею права власності на 1/8 частину земельної ділянки та також в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частину прав на винахід лікарського препарату «Магніколін» та розподіл судових витрат.

Прохала постановити нове рішення про повне задоволення її позовних вимог.

Вказувала, що суд не врахував, що земельна ділянка була приватизована, тому вона була особистою власністю виключно померлого, і її частка повинна з врахуванням кількості спадкоємців складати ? частину.

Що стосується відмови суду у визнанні за нею права власності на ? частину винаходу лікарського препарату «Магніколін», місцевий суд не врахував зміст її позовних вимог, що вона прохала визнати за нею право власності на ? частки прав на винахід з частки, яка належала його батькові, що не порушує права інших співавторів.

Невірно вирішив суд і питання щодо визнання права власності на автомобіль ВАЗ, визнавши право власності на 1/8 частину на нього виключно за нею.

Також суд вирішив питання про стягнення судових витрат з порушенням правил щодо пропорційності відшкодування в залежності від задоволеної частини позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1216, 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Згідно зі ст. 1219 ЦК України до складу спадщини не входять права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд вірно встановив факт, що після смерті 9 березня 2011 року ОСОБА_6 відкрилася спадщина.

Після його смерті спадкоємцями, є його дружина ОСОБА_4 та діти ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Фактично спадщину прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 відмовилися від спадщини на користь ОСОБА_7

Одночасно дружина померлого ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву про виділення ? частки із спадкового майна.

Таким чином спадкоємцями, які мають право на спадкове майно після померлого ОСОБА_6 є ОСОБА_2 із часткою ? частина спадкового майна та ОСОБА_6 із часткою спадкового майна ? частини.

Судом було встановлено, що спадкове майно складалося із житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1, та автомобілів НОМЕР_1, та автомобіль МАЗДА 626 днз НОМЕР_2.

Також місцевий суд вірно встановив факт, що в силу вимог КПШС України та СК України спірне майно було придбане в період шлюбу померлого та ОСОБА_4, які мають рівне право власності в цьому майні, тобто по ? частині.

Доводи ОСОБА_2 про те, що земельна ділянка була приватизована виключно померлим, є його особистою власністю та не підлягає розподілу з дружиною, суперечать вимогам матеріального права.

Дійсно у відповідності до вимог законодавства України приватизоване майно розцінювалося як особиста власність особи.

Як роз'яснено в п.18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3К, 377 ЦК. (Постанову доповнено пунктами 181, 182 згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2)

В постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» п.10 роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди, до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Спадкодавець може передавати за заповітом частину належної йому земельної ділянки, тоді інша частина цієї ділянки спадкується за законом. У разі коли спадкодавець заповів всю земельну ділянку або її частину іншим особам, які не успадковували нерухоме майно, то спадкоємці мають право на земельну ділянку, на якій розміщено нерухоме майно та на частину ділянки, яка є необхідною для його обслуговування, незалежно від змісту заповіту.

За такими правилами здійснюється й перехід права на землю при спадкуванні права на частину нерухомого майна, а якщо був установлений порядок користування ним - то з урахуванням цього порядку.

У відповідності до державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 17 березня 2009 року (а.с. 16) ОСОБА_6 набув право власності на земельну ділянку розміром 600 кв. м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, за адресою АДРЕСА_1.

Оскільки його дружина ОСОБА_4 мала право на ? частину житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, то в неї виникло і право власності на ? частину земельної ділянки як співвласника житлового будинку.

При цьому сторони не оспорюють факт, що 600 кв.м. це мінімальний розмір земельної ділянки необхідний для обслуговування житлового будинку.

Проведена у справі судово-технічна експертиза підтвердила ту обставину, що неможливо виділити в натурі частки будинку кожному із співвласників та кожному із співвласників видіти окремо частину земельної ділянки необхідної для обслуговування будинку.( а. с. 115).

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду в цій частині не спростували.

Таким чином місцевий суд правомірно вирішив спір в частині розподілу даного спадкового майна: житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1, та автомобілів ВАЗ 21063 днз НОМЕР_1, та автомобіль МАЗДА 626 днз НОМЕР_2, вірно визначивши частки спадкоємців.

Враховуючи, що місцевий суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, жодна із сторін не порушувала питання щодо визнання за ОСОБА_4 в порядку спадкування права власності на автомобіль ВАЗ 21063 днз НОМЕР_1, то й підстав виходу за межі позовних вимог у суду не було.

Як роз'яснено в зазначеній вище постанові Верховного Суду України п. 14, до складу спадщини входять майнові права інтелектуальної власності, чинні на час відкриття спадщини (право на отримання винагороди за використання твору, право на відтворення, опублікування і розповсюдження авторських творів, право на оформлення винаходу, корисної моделі тощо).

З матеріалів справи вбачається, що в базі патентів України зареєстровано, що померлий ОСОБА_6 є одним із співавторів деклараційного патенту на корисну модель лікарський препарат «Магніколін».

Відмовивши в задоволенні позовних вимог про визнання права власності ОСОБА_2 на ? частину прав на винахід лікарського препарату «Магніколін» місцевий суд вірно оцінив надані сторонами докази, про те, що позивачкою не надано достатніх доказів які б дали можливість визначити частку спадкодавця в даному об'єкті спадкового права, Крім того до участі в справі не були залучені інші співвласники даного об'єкту, що також позбавляє право суд вирішити питання щодо їх прав та обов'язків, наявності між співавторами договору про використання даного об'єкту та інші права.

Зазначені обставини унеможливлюють вирішенні в даному судовому засіданні питання щодо спадкування прав на даний об'єкт.

Із дослідженої в ході судового розгляду справи виписки з державного реєстру патентів України на винаходи вбачається, що дію патенту припинено з 2.07.1997 року. Крім того дозвіл на в використання винаходу було надано Полтавському підприємству МП ремонтно - будівельна фірма «Ера», яка також до участі в справі залучена не була.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо вирішення судом питання щодо стягнення судових витрат із апелянта в розмірі 6000 грн. колегія суддів виходить із наступного.

У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що зустрічний позов відповідачів задоволений повністю, а первісний позов позивачки частково.

Правову допомогу відповідачам ОСОБА_6 надавав адвокат Балабанов Л.К. (а.с. 30, 31).

За подання зустрічного позову було сплачено судовий збір 1069 грн. (а.с. 41), також ОСОБА_6 було сплачено 4440 грн. витрат за проведення експертизи у справі (а.с. 103, 125)

Також адвокату за надання юридичної допомоги було сплачено 6000 грн. (а. с. 154).

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що стягнутий судом розмір витрат за надання правової допомоги є пропорційний до задоволеної частини позовних вимог та відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Матеріали справи не містять доказів надання позивачкою ОСОБА_2 під час розгляду справи в місцевому суді витрат понесених за надання правової допомоги. Надання цих доказів в суді апеляційної інстанції не є підставою для їх стягнення. Також судом апеляційної інстанції не встановлено порушення місцевим судом прав позивачки щодо прийняття до дослідження цих доказів.

Підстав для зменшення розміру стягнутих судових витрат колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :

З оригіналом згідно.