Справа № 442/8673/14 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/3332/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Фейір К.О.

з участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просив:

- зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановити їх в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

- аліменти сплачувати та особистий рахунок дітей, відкритий у відділенні Державного ощадного банку України.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2013 року вирішено стягувати з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 12.04.2013р. і до досягнення ними повноліття. Зазначає, що при винесенні рішення суд не взяв до уваги, що він ніде не працює і не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей в такій сумі. Також вказує, що відповідачка без його згоди та без належного повідомлення виїхали з дітьми в Російську Федерацію, протягом останніх чотирьох місяців він не має жодного контакту з дітьми, їх місце перебування йому невідомо. Посилаючись на вказане, просив задовольнити його позов.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2015 року позов задоволено частково: змінено розмір аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. на кожну дитину щомісячно з 06.11.2014р. і до досягнення ними повноліття, шляхом сплати на особистий рахунок дітей, відкритий на їх ім'я у відділенні Державного ощадного банку України.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2015 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2015 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідачка зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір аліментів на утримання дітей. Вказує, що у період з 01.09.2014р. по 01.03.2015 року позивач взагалі не сплачував аліментів, внаслідок чого його заборгованість по аліментах становить 12 760 грн. Висновки суду про те, що вона із дітьми переїхали проживати у Російську Федерацію не ґрунтуються на належних доказах та не підтверджені такими. Позовна вимога позивача про сплату аліментів на особистий рахунок дітей нічим не обґрунтована. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, хоча належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України були повідомлені про дату судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення під розписку поштового рекомендованого відправлення, від ОСОБА_3 20.07.2015р. надійшла заява про слухання справи у її відсутності та відсутності її представника, тому відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів до 600 грн. на двох неповнолітніх дітей, суд виходив з того, що відповідачка ОСОБА_3 разом з дітьми переїхала проживати у Російську Федерацію, факт нецільового використання аліментів встановлений судом, оскільки діти на території України не проживають, тому є підстави для стягнення аліментів у зменшеному розмірі на особистий рахунок дітей, відкритий на їх ім'я у відділенні Державного ощадного банку України.

Проте вказані висновки суду не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Факти, які суд вважав встановленими, не підтверджені жодними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 травня 2013р. у справі № 442/2804/22013 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на дочок: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. на кожну дитину щомісячно з 12 квітня 2013 року до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду звернуто до виконання.

Відповідно до довідки державного виконавця розмір заборгованості позивача по аліментах станом на травень 2015 року становить 16 360 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів з Державної прикордонної служби України та з Державної митної служби України про те, що відповідачка разом з дітьми виїхала за межі України у зв'язку з чим аліменти на дітей використовуються з нецільовим призначенням іншою особою.

Встановлено, що рішення суду про надання ОСОБА_3 дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди та супроводу їх батька ОСОБА_2 та оформлення проїзних документів на дітей без його згоди судом не ухвалювалось.

Посилання суду як на доказ виїзду відповідачки з дітьми за межі України на ксерокопію гарантійного зобов'язання гр.-на Російської Федерації ОСОБА_7, про те, що він гарантує забезпечення житлом, грошове утримання на період з 01.07.2014р. по 30.08.2014р. з метою ознайомлення з культурною спадщиною Росії громадянам України ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с. 5) є неналежним доказом перетину відповідачкою кордону з Україною разом з двома дітьми та виїзду в іншу державу на постійне проживання, як і довідка зі школи про вибуття доньки ОСОБА_4 у Російську Федерацію.

Відповідачка ОСОБА_3 стверджує, що проживає на території України, проте через конфлікт з бувшим чоловіком, звернення до правоохоронних органів про порушення проти нього кримінальної справи за ухилення від сплати аліментів, не бажає розголошувати свою адресу та діє через свого повноважного представника.

Довідкою Станильської сільської ради Дрогобицького району Львівської області

№ 343 від 08.07.2013р. за підписом сільського голови, яку надав сам позивач, підтверджується, що відповідачка ОСОБА_3 разом з двома дітьми зареєстрована в АДРЕСА_1 проте не проживає.

Висновки суду про нецільове використання аліментів на дітей не підтверджені жодними доказами та ґрунтується на неперевіреному твердженні позивача про виїзд відповідачки та двох дітей.

Суд ухвалив сплачувати позивача аліменти на особистий рахунок дітей, відкритий в Ощадбанку, проте не вказав номера рахунків та номер відділення в Ощадбанку.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтвердив, що особисті рахунки дітей в Ощадбанку відсутні і він їх не відкривав.

Ураховуючи, що позивач ОСОБА_2 не виконував рішення про стягнення з нього аліментів в добровільному порядку, при виконанні рішення сулу про стягнення з нього аліментів через виконавчу службу не сплачував аліменти регулярно та допустив велику заборгованість, яка не погашена, колегія суддів вважає, що правові підстави для застосування судом положень ч.2 ст. 186 Сімейного кодексу України були відсутні.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановлення їх в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття шляхом сплати на особистий рахунок дітей, відкритий на їх ім'я у відділенні Державного ощадного банку України - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_1) 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк