Справа № 638/3063/15-ц
Провадження № 2/638/5192/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2015 року року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: Подус Г.С.

при секретарі: Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СТАНДАРТ» про визнання окремих частин договорів застави недійсними,

ВСТАНОВИВ:

06.03.2015 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 та АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» про визнання частково недійсним договору застави майнових прав посилаючись на те, що між її чоловіком, ОСОБА_2 та АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» були укладені договори застави майнових прав з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії від 27.12.2007 року.

Предметом договору застави є майнові права вимоги, які виникли на підставі договорів про строковий валютний вклад: № 527/6 від 22.06.2012 року на суму 100 000,00 (сто тисяч) доларів США та № 527/7 від 21.06.2012 року на суму 1 500 000,00 (один мільйон п'ятсот тисяч) доларів США, загальна заставна вартість майнових прав за якими становить 1 600 000,00 (один мільйон шістсот тисяч) доларів США.

Грошові вклади придбані під час її перебування у шлюбі з ОСОБА_2, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, і вона не надавала згоди на укладення договорів застави.

Позивачка у своїй позовній заяві просить визнати недійсними договори застави майнових прав в частині заставної вартості майнових прав за договорами строкового валютного банківського вкладу, та визнати заставну вартість майнових прав за зазначеними договорами в розмірі 50 000,00 дол. США та 750 000,00 дол. США відповідно.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.05.2015р. позов ОСОБА_1 було задоволено.

25.06.2015р. від уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» Єрмак В.О. надійшла заява про перегляд заочного рішення, яку ухвалою суду від 15.07.2015р. було задоволено, заочне рішення скасоване, та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судове засідання позивач надав заяву про те, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розглядати справу за її відсутністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позовних вимог та просив суд розглядати справу за його відсутністю.

З матеріалів справи вбачається, що згідно умов договору №2 від 28.11.2014р. (п. п. 1.1., 1.2.) ПАТ «Банк Золоті Ворота», як неплатоспроможний банк, передав ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СТАНДАРТ» свої активи і зобов'язання, зокрема, згідно додатку №1 до вказаного договору - активи (включаючи забезпечення по ним) за кредитним договором №527 від 27.12.2007р., укладеним між ПАТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_2

Постановою правління Національного банку України №781 від 04.12.2014р. відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Банк Золоті Ворота».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.12.2014р. № 142 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Золоті Ворота».

Проте, на момент розгляду справи даних про припинення ПАТ «Банк Золоті Ворота» як юридичної особи - банку, та виключення його з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців суду не надано.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 33, та ч.1 ст. 37 ЦПК України залучити до участі у справі ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СТАНДАРТ» у якості співвідповідача.

Відповідачі ПАТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СТАНДАРТ» про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в судове засідання їх представники не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. У справі є достатньо доказів для її вирішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

25.12.1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Московському районному відділі ЗАГС міста Харкова.

Позивачці стало відомо, що майнові права на грошові кошти в сумі 1 600 000,00 (один мільйон шістсот тисяч) доларів США, що були сумісно нажиті під час шлюбних відносин та були внесені в депозит за договорами строкового валютного вкладу №№ 1678 ДВ1, 1679 ДВ1 від 21.06.2012р., були передані ОСОБА_2 в заставу з метою забезпечення виконання останнім своїх зобов'язань за договором № 527 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії від 27.12.2007 року (та всіма додатковими угодами до нього), та було укладено:

-договір застави майнових прав № 527/6 від 22.06.2012 року, згідно з умовами якого ОСОБА_2 передав Акціонерно-комерційному банку «Золоті ворота» у заставу майнові права за договором № 1678 ДВ1 строкового валютного вкладу від 21.06.2012 року, вартість майнових прав складає 100 000,00 дол. США;

-договір застави майнових прав № 527/7 від 21.06.2012 року, згідно з умовами якого ОСОБА_2 передав Акціонерно-комерційному банку «Золоті ворота» у заставу майнові права за договором №1679 ДВ1 строкового валютного вкладу від 21.06.2012 року, вартість майнових прав складає 1 500 000,00 дол. США.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, і належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до-сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Проте позивачка жодної згоди щодо розпорядження цими коштами, та зокрема згоди на передачу коштів в заставу, не давала, до суду не було надано доказів надання такої згоди.

Статтею 578 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про заставу» майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників.

Як вбачається із роз'яснень, викладених в п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі.

Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На даний момент право позивачки. на користування і розпорядження вищезазначеними грошовими коштами порушено внаслідок передання без її згоди грошових коштів, що належать подружжю на праві спільної сумісної власності в заставу.

Вимогами ч.4 ст. 369 ЦК України, передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 88, 109, 169, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 221, 224-229 ЦПК України, ст. ст. 526, ч. 1 ст. 530, 536, 549, 551, 610-612, 625, 629, 1054, 1055 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним п. 1.1. договору застави майнових прав № 527/6 від 22.06.2012 року (з усіма змінами, доповненнями та додатковими угодами), укладеного між Акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота» та громадянином України ОСОБА_2, в частині заставної вартості майнових прав за договором строкового валютного банківського вкладу (депозиту) №1678 ДВ1 від 21.06.2012 року.

Визнати недійсним п. 1.1. договору застави майнових прав № 527/7 від 21.06.2012 року (з усіма змінами, доповненнями та додатковими угодами), укладеного між Акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота» та громадянином України ОСОБА_2, в частині заставної вартості майнових прав за договором строкового валютного банківського вкладу (депозиту) №1679 ДВ1 від 21.06.2012 року.

Визнати заставну вартість майнових прав за договором строкового валютного банківського вкладу (депозиту) №1678 ДВ1 від 21.06.2012 року (з усіма змінами, доповненнями та додатковими угодами)в розмірі 50 000,00 (п'ятдесят тисяч) дол. США.

Визнати заставну вартість майнових прав за договором строкового валютного банківського вкладу (депозиту) №1679 ДВ1 від 21.06.2012 року (з усіма змінами, доповненнями та додатковими угодами)в розмірі 750 000,00 (сімсот п'ятдесят тисяч) дол. США.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Подус Г.С.