_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-5047/11
Провадження № 4-с/520/82/15
УХВАЛА

12.08.2015 року

Київський районний суд м.Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції,

В С Т А Н О В И В :

22.07.2015 року заявник звернувся до суду з скаргою, в якій просить суд постановити ухвалу, якою визнати неправомірною та скасувати Постанову головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 травня 2015 року по виконавчому провадженню № 45247354, на підставі якої накладено арешт на все майно ОСОБА_1.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві, стверджував, що відповідач має намір виконати свої зобовязання перед позивачем, однак, накладений арешт перешкоджає йому у добровільній реалізації належного йому майна.

Представник суб`єкта оскарження головний державний виконавець Кусов Ю.С. у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував, вказуючи на законність своїх дій.

Зацікавлена особа ОСОБА_4 у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, 10.08.2015 року надала до суду заяву, в якій повідомила, що в судові засідання вона зявлятися не буде, та вважає, що ОСОБА_1 повинен виконувати рішення суду.

Суд, оглянувши матеріали справи вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушені їхні права і свободи.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 1512/2-5047/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 про розірвання попереднього договору та стягнення грошових коштів, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Одеського нотаріального округу ОСОБА_6 про зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості, збитків та моральної шкоди.

Вказана цивільна справа № 1512/2-5047/11 неодноразово була предметом розгляду в першій, другій та касаційній інстанції.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Одеського нотаріального округу ОСОБА_6 про зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості, збитків та моральної шкоди залишено без розгляду на підставі ч. 5 ст. 207 ЦПК України.

Останнім рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 176 000 гривень, інфляційні збитки у розмірі 140 096,00 гривень, 3% річних у сумі 28 728,99 гривень, що разом складає 344 824,99 (триста сорок чотири тисячі вісімсот двадцять чотири) гривні, 99 коп., в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошової суми у розмірі 176 000 гривень, інфляційних збитків у розмірі 140 096 гривень, 3% річних у сумі 28 728,99 гривень, що разом складаю 344 824,99 гривень скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволені цих вимог відмовлено. В решті рішення залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2579 гривень.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення апеляційного суду залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України з заявою, в якій просила скасувати рішення суду касаційної інстанції й ухвалити нове рішення, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції ст. 570 ЦК України, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року заяву ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2013 року скасовано і справу направлено на новий касаційний розгляд.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 листопада 2012 року скасовано, залишено в силі рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2012 року.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

29 жовтня 2014 року головним державним виконавцем першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 17, 19, 20,25 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-5047/11 від 27.12.2013 року, виданим Київським районним судом м. Одеси.

Копії зазначеної постанови із супровідними листами в порядку, встановленому ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», направлено сторонам. Боржнику надано 10-денний строк для добровільного виконання рішення суду.

У судовому засіданні представник заявника посилається на те, що за боржником ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1, яка в декілька разів перевищує суму боргу, а від так на його думку, державний виконавець постановою про арешт майна боржника та оголошення його відчуження від 12 травня 2015 року, накладаючи арешт на все майно, порушує ч. 6 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», де зазначається, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом. З урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведення виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Однак, суд вважає, що дані твердження представника заявника не заслуговують на увагу, так як, дійсно, 12 травня 2015 року головним державним виконавцем першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_7 було винесено постанову, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1, проте у межах суми звернення стягнення 344 824, 99 гривень, а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1 лише в межах суми боргу.

Крім того, твердження представника заявника про те, що накладення арешту на все майно боржника є неправомірними, так як вартість майна, належного ОСОБА_1, значно перевищує заборгованість перед ОСОБА_4, також суд вважає безпідставними та необґрунтованими, через те, що доказів цього суду надано не було.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ст.ст. 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

В порушення даних норм закону, заявником не надано суду доказів того, що дії головного державного виконавця першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 суперечать чинному законодавству, а посилання, викладені в скарзі не може бути підставою для її задоволення.

Крім того, суд також не може врахувати твердження представника скаржника щодо бажання його довірителя добровільно виконати судове рішення, так як спір між сторонами триває ще з 2008 року і рішення суду від 05.10.2012 року до теперішнього часу майже 3 роки!!! не виконано.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 27, 384 ЦПК України, ст.ст. 26, 82 Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції залишити без задоволення

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на протязі пяти днів з дня її проголошення через Київський районний суд м.Одеси.

Суддя Куриленко О. М.