АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 658/796/15-ц Головуючий в І інстанції Подіновська Г.В.
Номер провадження 22-ц/791/2593/15 Доповідач: Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року жовтня місяця 20 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової Л.В.
Суддів:Фурман Т.Г.
Чиркової К.Г.
При секретарі:Гурові Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

27 лютого 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, зазначаючи, що 01 липня 2011 року сторони уклали договір, за умовами якого він передав відповідачеві грошові кошти в сумі 200 000грн., які останній зобов'язався повернути йому до 01 березня 2012 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконав, позивач просив суд, з врахуванням уточнень в процесі розгляду справи, стягнути з відповідача 336 517грн. 99коп., із яких 200 000грн. позичених грошових коштів; 19 317грн. 99коп. - 3% річних від простроченої суми за період з 01.03.2012 року по 25.05.2015 року; 117 200грн. - інфляційні втрати за період з 01.03.2012 року по 30.04.2012 року.

Рішенням суду від 17 серпня 2015 року позов задоволено.

Суд вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених до нього вимог, зазначаючи, що суд необґрунтовано не врахував його заперечення щодо відповідальної перед ОСОБА_6 особи у спірних правовідносинах та щодо проведеного з ним за договором позики розрахунку.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_7 доводи скарги не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилися повторно, будучи належним чином оповіщеними про час і місце судового розгляду. ОСОБА_5 надіслав на адресу апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи через хворобу, не надавши доказів у підтвердження зазначеної обставини.

Представник позивача ОСОБА_7, який двічі з'являвся в судове засідання до суду апеляційної інстанції, заперечує проти відкладення розгляду справи, вказавши на те, що відповідач зловживає своїми правами, порушуючи при цьому його та позивача право на своєчасний розгляд справи.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України про те, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, та те, що неявка позивача в судове засідання є повторною, а причини неявки - не підтвердженими належними доказами, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та задоволення клопотання відповідача з цього приводу.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 01 липня 2011 року сторони уклали договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 позичив у ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 200 000грн., які зобов'язався повернути останньому до 01 березня 2012 року або за першою його вимогою.

Передбачена ст.1047 ЦК України письмова форма договору позики сторонами не дотримана.

На підтвердження укладення договору та його умов позивач надав суду розписку відповідача як позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми у розмірі 200 000грн. /а.с.82/.

Не заперечуючи факту укладення з ОСОБА_6 договору позики на зазначених у розписці умовах, ОСОБА_5 заявив про виконання свого зобов'язання щодо повернення позики.

Відповідно до положень ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознакам, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно зі ст.545 ЦК України, яка регулює питання підтвердження виконання зобов'язання, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Враховуючи, що зарахуванням грошової суми, що позичалася, відповідач виконання зобов'язання у спірних правовідносинах не доводить і розписку позивача як кредитора про одержання виконання частково або в повному обсязі суду не надає, а боргова розписка знаходилася у позивача і передана ним суду в процесі вирішення даного спору, колегія суддів погоджується з висновком суду про обґрунтованість заявленого ОСОБА_6 позову і про необхідність стягнення на його користь з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, як це передбачено ст.ст.625,1049 ЦК України.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами належних і допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні, та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, доводи апеляційної скарги щодо фактичного укладення ОСОБА_6 договору позики з ТОВ ВТК «Агроконтинент», директором якого є відповідач, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки надані сторонами, в тому числі відповідачем, докази свідчать про те, що грошові кошти на умовах позики були отримані від позивача саме відповідачем як фізичною особою (а не посадовою особою наведеного вище товариства). Він же (ОСОБА_5.) зобов'язався ці грошові кошти повернути ОСОБА_6 у визначений сторонами строк.

Та обставина, що ОСОБА_5 отримував позику для передачі грошових коштів ТОВ ВТК «Агроконтинент» на умовах зворотної фінансової допомоги не впливає на права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах і не породжує для позивача право вимагати повернення грошових коштів від товариства, як і не породжує обов'язок товариства ці кошти повертати.

Надані ОСОБА_5 платіжні документи (видаткові касові ордери) свідчать про повернення товариством в жовтні 2011 року 200 000грн. йому (відповідачеві), а не ОСОБА_6, тому не можуть підтверджувати виконання зобов'язань за укладеним сторонами договором позики /а.с. 27-30/.

Не є підтвердженням виконання грошового зобов'язання і оцінені судом критично показання свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та самого відповідача ОСОБА_5, допитаного судом як свідка, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.218 ЦК України, що регулює правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину, рішення суду щодо заперечень однією із сторін факту вчинення правочину, укладеного без додержання сторонами встановленої законом письмової форми правочину, або оспорювання окремих його частин не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину.

Отже, не надавши суду передбачені ст.ст.545,1049 ЦК України засоби доказування на підтвердження факту виконання зобов'язань перед позивачем, відповідач не вправі доводити цю обставину іншими засобами доказування, в тому числі показаннями свідків.

Посилання апелянта на те, що в травні 2012 року ОСОБА_6 придбав автомобіль на отриману від нього позику, є юридично неспроможним, носить характер припущення і зроблено в порушення норм процесуального законодавства щодо належності та допустимості доказів.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо задоволення судом «неіснуючого позову», порушення ним порядку реєстрації позовної заяви і відкриття провадження у справі, то вони, на думку колегії суддів, є надуманими, незрозумілими і такими, що суперечать матеріалам справи, відповідно до яких 27.02.2015 року до Каховського міськрайонного суду надійшла заява ОСОБА_6 про стягнення із ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 274 871,42грн. Ця заява була зареєстрована за вхідним номером 2431 та відповідно до ст.111 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Подіновську Г.В. для розгляду даної справи, якій присвоєно єдиний унікальний номер 658/796/15-ц.

25 травня 2015 року ОСОБА_6 збільшив розмір позовних вимог, а саме: збільшив розмір витребуваних від ОСОБА_5 грошових коштів до 336 517,99грн., про що ним була подана суду письмова заява, яка й підлягала вирішенню судом відповідно до положень процесуального законодавства /а.с. 61-62/.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308. ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 17 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.В.Пузанова