30.11.2015 Єдиний унікальний номер 205/4899/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/4899/15-ц
2/205/2249/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості частки майна у праві спільної часткової власності та встановлення порядку користування приміщеннями квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, у якому просила:

стягнути з відповідача компенсацію вартості належної позивачу 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в розмірі 275572,00 грн.;

встановити порядок користування приміщеннями квартири за адресою АДРЕСА_1, виділивши в користування позивача кімнату площею 17,6 кв.м., коридор, ванну кімнату, вбиральню, комору, балкон, лоджію залишити у загальному користуванні.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що разом з відповідачем вони є співвласниками квартири за адресою АДРЕСА_1, проте не можуть дійти згоди щодо викупу відповідачем належної їй 1/3 частки квартири, вартість якої позивач визначила у розмірі 275572,00 грн. Крім того, вони не можуть дійти згоди з відповідачем і у питанні спільного користування вказаною квартирою, у звязку з чим просила також встановити порядок користування нею.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову в частині встановлення порядку користування квартирою, проте просив виділити у користування позивачу кімнату площею 16,7 кв.м., оскільки саме цю кімнату займала позивач до відїзду із спірної квартири. Проти задоволення решти позовних вимог заперечував.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 29589108 від 17.11.2014р. (а.с.25) та №28432373 від 22.10.2014р. (а.с. 47) ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири за адресою АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 власником 2/3 вказаної квартири, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином, кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача компенсацію у розмірі вартості належної їй 1/3 частки квартири у розмірі 275572,00 грн. на підставі ч. 2 ст. 364 ЦК України, а також на підставі ч. 3 ст. 358 ЦК України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з позовної заяви, позивач не зверталась до іншого із співвласників з пропозицією про виділ у натурі частки із спільного майна, не зверталась з подібною позовною вимогою до суду, у звязку з чим можливість та законність такого виділу судом не перевірялась, а відтак у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача передбаченої ч. 2 ст. 364 ЦК України компенсації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Водночас, відповідно до технічного паспорту квартира за адресою АДРЕСА_1, складається з: житлової кімнати (цифра 2 на плані) площею 16,7 кв.м. з лоджією (цифра ІІ на плані) площею 4,5 кв.м., житлової кімнати (цифра 3 на плані) площею 17,6 кв.м. з балконом (цифра І на плані) площею 0,9 кв.м., житлової кімнати (цифра 4 на плані) площею 12,9 кв.м., коридору (цифра 1 на плані) площею 5,4 кв.м., кухні (цифра 5 на плані) площею 9,3 кв.м., вбиральні (цифра 6 на плані) площею 1,2 кв.м., ванної кімнати (цифра 7 на плані) площею 2,0 кв.м., комори (цифра 8 на плані) площею 0,5 кв.м.

З огляду на те, що спірна квартира належить двом співвласникам та складається з трьох житлових кімнат загальною площею 47,2 км.в., суд доходить висновку про можливість надання кожному співвласників у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача компенсації на підставі ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Крім цього, виходячи з аналізу ст. 358 ЦК Українислід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013р. у справі № 6-12цс13, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить виділити їй у користування найбільшу кімнату площею 17,6 кв.м.,що перевищує розмір належної їй 1/3 частки у праві власності на спірну квартиру, у звязку з чим встановлення запропонованого позивачем порядку користування порушуватиме права відповідача, якому належить 2/3 частини спірної квартири.

Натомість відповідач не заперечує проти виділення у користування позивачу кімнати площею 16,7 кв.м., оскільки саме цю кімнату займала позивач до відїзду із спірної квартири.

З огляду на викладене, враховуючи характер стосунків, які склались між позивачем та відповідачем, а також те, що дійти згоди щодо порядку володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності шляхом укладення відповідного договору сторони не можуть, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині встановлення порядку користування спірною квартирою шляхом виділення у користування позивача житлової кімнати (цифра 2 на плані) площею 16,7 кв.м. з лоджією (цифра ІІ на плані) площею 4,5 кв.м., виділення у користування відповідача житлової кімнати (цифра 3 на плані) площею 17,6 кв.м. з балконом (цифра І на плані) площею 0,9 кв.м. та житлової кімнати (цифра 4 на плані) площею 12,9 кв.м., тоді як решту приміщень слід залишити у спільному користуванні всіх співвласників. Такий варіант порядку користування спірною квартирою не порушує права відповідача, відповідає інтересам сторін та вирішує спір між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 358, 364 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення вартості частки майна у праві спільної часткової власності та встановлення порядку користування приміщеннями квартири задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою № 54, розташованою в буд. № 26 по вул. Комунарівській в м. Дніпропетровську, а саме:

виділити у користування ОСОБА_1 житлову кімнату (цифра 2 на плані) площею 16,7 кв.м. з лоджією (цифра ІІ на плані) площею 4,5 кв.м.;

виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату (цифра 3 на плані) площею 17,6 кв.м. з балконом (цифра І на плані) площею 0,9 кв.м., житлову кімнату (цифра 4 на плані) площею 12,9 кв.м.;

коридор (цифра 1 на плані) площею 5,4 кв.м., кухню (цифра 5 на плані) площею 9,3 кв.м., вбиральню (цифра 6 на плані) площею 1,2 кв.м., ванну кімнату (цифра 7 на плані) площею 2,0 кв.м., комору (цифра 8 на плані) площею 0,5 кв.м. залишити у спільному користуванні всіх співвласників.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3