Справа: 164/537/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2015 року. ОСОБА_1.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

при секретарі Матвійчук Н.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маневичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд із зазначеним позовом, обґрунтовуючи заяву тим, що 8 серпня 2004 року уклала шлюб з відповідачем, з яким проживала до 3 жовтня 2011 року, після чого шлюб за рішенням суду було розірвано. Мають двох дітей дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Так як відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, була змушена звернутися до суду з даним позовом і просила ухвалити рішення, яким стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 в розмірі 750 гривень щомісячно, на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити з наведених у ньому підстав.

Відповідач позов заперечив, просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України).

Судом установлено, що 8 серпня 2004 року сторони уклали шлюб, який 3 жовтня 2011 року за рішенням суду було розірвано. Від даного шлюбу мають двох дітей дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5-7).

З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу вона разом з дітьми переїхали проживати до батьків і з того часу ОСОБА_3 майже не підтримує стосунків з дітьми, не цікавиться їх життям. Діти потребують значних витрат, оскільки відвідують школу, часто хворіють, що тягне за собою великі витрати на лікування, у зв»язку з чим змушена залишати дітей із батьками та їздити на роботу за кордон, оскільки відповідач матеріально не допомагає.

Заперечуючи позов відповідач посилався на те, що на даний час він бажає дітей забрати до себе та займатися їх вихованням і матеріальним забезпеченням, проте позивач та члени її сім»ї чинять в цьому перешкоди. Зазначив, що неодноразово купував дітям одяг, продукти харчування і возив на санаторне курортне лікування.

Пояснення відповідача підтверджуються наданими ним квитанціями про обстеження та лікування ОСОБА_6 в ДП Лікувально реабілітаційному центрі для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 42-51), а також поясненнями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, допитаних в судовому засіданні.

Відповідно до акту обстеження житлово побутових умов від 8 червня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_3. З жовтня 2011 року по даний час періодично проживають у батька ОСОБА_3 і перебувають на його утриманні та вихованні (а.с. 20).

Свідок ОСОБА_10 зазначила, що відповідач періодично приходив забирати малолітнього ОСОБА_7 зі школи, також здавав гроші для закупівлі зошитів в першому класі. Харчування дітей в школі переважено оплачувала ОСОБА_2, на якій, на думку свідка, і лежить основне матеріальне забезпечення дітей.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вимоги ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, беручи до уваги, що позивачем всупереч ст. 60 ЦПК України не надано достатніх доказів в обґрунтування позову, а відповідачем було обґрунтовано свої заперечення відповідними квитанціями та поясненнями свідків, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст.ст. 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Маневицького районного суду І.С. Токарська