РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі : головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» про стягнення кінцевого розрахунку при звільнені, середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку, суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» (далі ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко») та просила ухвалити рішення, на підставі якого стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 138,76 грн. та середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку в сумі 76 544,61 грн.

Свої вимог позивач обґрунтовує тим, що з 19.05.2002 року вона працювала на ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко». 17.11.2010 року за згодою сторін на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України була звільнена з роботи.

Заборгованість по заробітній платі на день звільнення складала 4 180,76 грн., яка їй була частково виплачена. Однак, до теперішнього часу залишилася невиплаченою заборгованість у сумі 138,76 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.07.2011 року з ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені, який станом на 27.07.2011 року складає 17 426,10 грн. Дане рішення до теперішнього часу не виконано.

Всі вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, які викладені у рішенні вище.

Представник відповідача ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко» - ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності від 13.01.2013 року, в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнала частково, не заперечувала проти виплати заборгованості по заробітній платі у розмірі 138,76 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 29 902,19 грн.( з урахуванням графіку роботи підприємства).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить заявлений ОСОБА_1 позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, як встановлено судом, ОСОБА_1 працювала на ДП ХПЗ ім. Т.Г.Шевченко та була звільнена 17.11.2010 року за згодою сторін на підставі вимог п.1 ст. 36 КЗпП України. ( а.с. 6-8)

Як вбачається з довідки, виданою відповідачем 10.02.2011 року, підприємство має перед позивачем заборгованість по заробітній платі за період листопад,грудень 2008 року, березень червень 2009 року, листопад 2010 року у загальній сумі 4 180,76 грн. ( а.с. 9)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.07.2011 року з ДП ХПЗ ім. Т.Г.Шевченко на користь ОСОБА_1 було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у сумі 17 426,10 грн. ( а.с. 11)

Як зазначила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вищезазначене рішення суду до теперішнього часу не виконано, що підтверджується відповідними листами Головного управління юстиції у Харківській області та ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко. ( а.с. 16-21)

Згідно довідки, виданої ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко 05.05.2015 року підприємство має перед позивачем заборгованість по заробітній платі за листопад 2010 року у сумі 138,76 грн. ( а.с. 10)

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Як зазначила позивач, і проти цього не заперечував представник відповідача, до теперішнього часу позивачу не виплачена вищезазначена сума заборгованості.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Оскільки рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.07.2011 року про стягнення з ДП ХПЗ ім. Т.Г.Шевченко на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку до тепер не виконано, суд вважає, що на користь позивача повинно бути стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.07.2011 року.

Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно довідки про середньоденний розмір заробітної плати ОСОБА_1, виданої відповідачем 17.12.2015 року, середньоденна заробітна плата на момент звільнення ОСОБА_1 становить 111,06 грн.

Абз.3 п.8 Порядку встановлено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяця згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, і це не було спростовано відповідачем, на час звільнення ОСОБА_1 з роботи на підприємстві був установлений скорочений графік робити, чотириденна робоча неділя, робочі дні з понеділка по четвер.

Таким чином, на день звернення до суду з позовом, середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді буде становити 871 день, у тому числі в 2011 році 88 днів, у 2012 році 201 день, у 2013 році 201 день, у 2014 році 201 день, у 2015 році 180 днів.

Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені станом на 30.11.2015 року складає 96 733,26 грн. (111,06 грн. х 871 робочих днів = 96 733,26 грн.)

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що після утримання податків та зборів сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені, яка повинна бути стягнута з відповідача на її користь складає 76 544,61 грн., яку вона і просить стягнути.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, вимоги позивача відповідають вимогам чинного трудового законодавства України, а тому підлягають задоволенню.

При цьому суд не може погодитися в позицією представника відповідача в той частині, що при визначені розміру середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені береться до уваги графік роботи підприємства, оскільки даний графік був установлений на підприємстві після звільнення позивача з роботи, а дія наказів підприємства на звільненого працівника не поширюється.

У звязку з тим, що справа була доведена до суду з вини відповідача, з нього на підставі вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.7,10,11,60,88,209,212-215 ЦПК України, ст.ст. 116,117 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» про стягнення кінцевого розрахунку при звільнені, середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 138,76 грн. (сто тридцять вісім гривень сімдесят шість копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку у сумі 76 544,61 грн. (сімдесят шість тисяч пятсот сорок чотири гривні шістдесят одну копійку).

Стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченко» на користь держави судовий збір у сумі 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович