Справа №576/705/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1450/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 червня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» про визнання недійсним договору фінансового лізингу, угоди надання інформаційних та консультативних послуг, стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсними договір фінансового лізингу №000005 від 28 листопада 2014 року та угоду № 1 надання інформаційних та консультаційних послуг до договору, укладені між ТОВ «Євролізинг Холдінг» та ОСОБА_3 Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Холдінг» на користь ОСОБА_3 14600 грн., сплачених за угодою №1 надання інформаційних та консультаційних послуг до договору №000005 фінансового лізингу від 28 листопада 2014 року. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Євролізинг Холдінг», посилаючись на неповне зясуванння обставин справи, порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Вважає, що договір фінансового лізингу укладено в належній формі з дотриманням усіх передбачених чинним законодавством вимог, а не взяття на облік в Нацкомфінпослуг відповідача не є підставою для визнання спірного договору недійсним. Зазначає, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», а не Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», як це вважав суд. Відсутність у товариства у момент укладення договору можливості надавати послуги з фінансового лізингу не свідчить про неможливість виконання умов цього договору з боку відповідача, оскільки останній мав намір виконувати даний договір та здійснював усі дії, необхідні для його виконання. Вважає, що жодних підстав для визнання договору фінансового лізингу і угоди № 1 та стягнення коштів немає, оскільки відповідач діяв в рамках законодавства України. Крім того, зазначає, що відсутні підстави для стягнення коштів сплачених за угодою № 1, оскільки умови угоди повністю виконані.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на час укладення з позивачем договору фінансового лізингу не був взятий на облік Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а тому не мав права укладати договір та угоду про надання інформаційних та консультативних послуг.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає зібраним у справі доказам.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 листопада 2014 року ТОВ «Євролізинг холдінг» в особі представника уклало з позивачем ОСОБА_3 договір фінансового лізингу, предметом якого був транспортний засіб автомобіль Daewoo gentra, одночас сторони уклали угоду про надання інформаційних та консультативних послуг фінансового лізингу, згідно якої замовник повинен сплатити одноразовий платіж в сумі 14600 грн.

Згідно п. 6.11 Договору фінансового лізингу від 28 листопада 2014 року додатки до договору є невідємною частиною даного Договору, а за змістом п.п. 8.1, 8.2 лізингові платежі визначаються в Додатках до Договору.

Відповідно п. 2.1 Угоди сума платежу 14600 визначена в розмірі 10 % від вартості товару.

Як вбачається із платіжних документів: рахунку та квитанції про сплату коштів в сумі 14600 грн. призначенням платежу є сплата за угодою до договору фінансового лізингу.

Із акта здачі прийняття робіт (надання послуг) вбачається, що відповідачем проведені розяснювальні послуги стосовно умов Договору фінансового лізингу (а.с. 59). Однак в акті не відображені відомості щодо надання заявнику консультативних послуг, повязаних з питанням зміни ціни предмета лізинга. За поясненнями представників сторін, вартість предмета лізингу з початку 2015 року виросла вдвічі.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, саме ця обставина стала підставою для звернення позивача до суду, посилаючись на обтяжливі для споживача умови розірвання Договору лізингу протягом одного дня, що відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими умовами для заявника.

Враховуючи вказані обставини та за умов, що на день укладання договору фінансового лізингу та угоди до нього, ТОВ «Євролізинг Холдінг» не було взято на облік Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг з підстав, що документи в комісію були подані в неповному обсязі та не відповідали вимогам п. 2.1 Положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичним особам - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженим розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 22 січня 2004 N 21 (а.с. 72), то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що права позивача підлягають захисту.

Відповідно п.п. 3 п. 2 вказаного Положення юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу за наявності довідки про взяття на облік юридичної особи , виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг.

Як вбачається з матеріалів справи розпорядження про взяття на облік Нацкомісією було видано 18 лютого 2015 року (а.с. 75), що не спростовується апелянтом.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За викладених умов, коли товариство не набуло необхідний обсяг цивільної дієздатності, то суд дійшов вірного висновку про визнання Договору фінансового лізингу та угоди до нього недійсними та стягнення з відповідача на користь позивача коштів, сплачених за угодою.

Доводи апеляційної скарги, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», а не Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» колегія суддів не може взяти до уваги. Оскільки останній закон встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг, а враховуючи ст. 4 цього закону фінансовий лізинг належить до фінансових послуг.

Суд правильно визначився в правах та обовязках сторін, вірно встановив фактичні обставини справи, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЛІЗИНГ ХОЛДІНГ» відхилити, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 06 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -