_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9380/15-ц
Провадження № 2/520/4196/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

03.07.2015 року позивач звернувся до суду з названим позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати договори фінансового лізингу № 00866, № 00867, № 00869 від 17 червня 2015 недійсними та стягнути з відповідача кошти, сплачені за вказаними договорами, а також моральну шкоду та судові витрати.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 17 червня 2015 року між ним та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договори Фінансового лізингу № 00866, № 00867, № 00869 з додатками, умовами яких є отримання трьох машин Ssang Yong Korando.

Позивач зазначає, що в усній формі представник відповідача роз'яснила, що він повинен спочатку сплатити передплату за три транспортних засоби в розмірі 34 000 гривень за кожен, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договори лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть йому в користування предмети лізингу.

Однак, позивач стверджує, що представником не було роз'яснено призначення платежів, які виявилися адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладанням договору.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 05.08.2015 року надав до канцелярії суду письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити, розглянувши справу у його відсутності.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що у задоволенні поданого позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 17 червня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» в особі представника Зайзбург Алли Володимирівни та ОСОБА_1 було укладено три договори Фінансового лізингу, а саме Договір № 00866, Договір № 00867, Договір № 00869, предметами яких є три транспортні засоби марки Ssang Yong Korando.

Відповідно до п. 1.2 вищевказаних Договорів вартість предмета лізингу на момент укладання договорів зазначаються у Договорі, розмір авансового платежу вказується у Договорі та в Додатку № 1 до даних Договорів, який є невід'ємною частиною.

Пунктом 4.1 Договорів передбачено, що Лізингодавець передає у користування предмет Лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів:- адміністративного платежу; - авансового платежу; - комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, Оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору. У разі затримки строку сплати авансового платежу (не враховуючи право Лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців), строк поставки Предмета Лізингу може бути відповідно змінено.

Пунктом 8.2 Договорів передбачено, що укладаючи дані договори сторони погоджуються, що Вартість предмета лізингу, на момент укладання договорів становить 14 782, 61 дол. США, з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даних Договорів. На дату укладання цих договорів, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 340 000 гривень, за кожний.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначенні не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з частинами 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. З ст. 509 ІІК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору

Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Умови спірного договору фінансового лізингу містять 17 самостійних розділів, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача

Так пунктом 16.6 договору лізингу передбачає, що всі попередні домовленості, вважаються такими, що втратили чинність навіть якщо вони дійсно мали місце до укладення цього договору.

Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Окрім цього, Додаток № 1 містить інформацію, щодо сплати авансових платежів в розмірі 50 %, комісії за організацію в розмірі 10 %, комісія за передачу в розмірі 3%, а також графік сплати п'ятдесяти відсотків авансового платежу протягом одного року. Також, у ст. 9 Договору міститься детальний опис розрахунку першого лізингового платежу. У Додатку № 1 також міститься інформація, щодо сплати лізингового платежу з відсотками та комісією за супроводження договору, підпис Позивача стоїть поряд з вказаною інформацією. До того ж, у п. 10.1. ст. 10 Договору міститься детальний опис розрахунку другого лізингового платежу.

Договір містить детальний опис умов отримання предмета лізингу та порядок сплати за предмет лізингу. Так, відповідно до умов п. 4.1. ст. 4 Договору, Лізингодавець передає у користування Предмет Лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу предмета лізингу Укладаючи дані Договори, сторони сторони погодились, що вартість предмета лізингу на момент укладання Договору зафіксована в статті 8.2. Договору.

Відповідно до ст. 17 Договору, Лізингоодержувач своїм підписом засвідчує, що послуга з фінансового лізингу, що надається за цим Договором, обрана ним самостійно, свідомо, без нав'язування з боку Лізингодавця або його представників. Додатки до Договору фінансового лізингу є його невід'ємними частинами. Як вже зазначалось, всі додатки та сам договір підписані сторонами.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Слід звернути увагу на те, що кожен аркуш спірного договору підписано сторонами, що свідчить про досягнення між сторонами усіх істотних умов, що в ньому викладені.

Вказані обставини також свідчать про те, що позивач погодився з усіма умовами, підписавши спірний договір, а тому посилання позивача про те, що він не був ознайомлений з умовами спірного договору, був введений в оману працівниками відповідача щодо істотних умов договору чи за браком часу не до кінця усвідомив його зміст, суд вважає безпідставним.

За таких обставин, суд не знаходить підстав вважати, що права позивача, як споживача є порушеними чи укладання спірного договору порушують умови чинного законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Таким чином, аналізуючи норми чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд вважає, що ТОВ «Євролізинг Україна» при укладенні договорів фінансового лізингу діяло відповідно до норм чинного законодавства та в межах своїх повноважень, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсними договорів фінансового лізингу. Відтак позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Оскільки вимоги про стягнення коштів є похідними від вимог про визнання договорів недійсними, позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Крім вказаного, позивач вважає, що відповідач ТОВ «Євролізинг Україна» своїми діями спричинило йому моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 5 000 гривень.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується

Відповідно пункту 1 частини 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно пункту 2 частини 2 ст.23 ЦК моральна шкода також виражається у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів

Порядок установлення факту та відшкодування моральної шкоди також закріплений у Постанові Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 1995.03.31 № 4. Зокрема, відповідно до положень вказаної Постанови зазначено обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Щодо встановлення розміру морального відшкодування необхідно зазначити, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У зв'язку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають також задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми завданої йому моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень, оскільки позивачем не доведено, в чому саме полягає ця шкода та її розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими, та не ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем не було сплачено судовий збір з тих підстав, що останній звільнений на підставі п. 7 с.5 ЗУ «Про судовий збір», тобто виходячи з позову про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають

Керуючись ст. ст. 203,215,216, 509, 526, 527, 530, 533, 627, 638, 806 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг»,ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 3,4, 10-11, 57-60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.