УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.

при секретарі Бородіні А. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 4038045 грн. 48 коп., посилаючись на те, що 20 листопада 2014 року відповідачу були надані кошти у розмірі 130475 доларів США під розписку. Кінцевий строк повернення грошових коштів сплив 15 листопада 2014 року. Відповідач ухиляється від взятих на себе зобов'язань та уникає розмов з позивачем. Тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти, враховуючи показник інфляції та 3 % річних.

До суду від позивача надійшла заява забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке Належить ОСОБА_2, а також тимчасово заборонити виїзд за межі України, оскільки має побоювання, що в разі вирішення спору на його користь, рішення суду може бути не виконано. Також, від спільних знайомих позивачу стало відомо, що через велику кількість боргів, відповідач планує виїхати за кордон.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

ППВС України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» п. 3 роз'яснено, що згідно п.1 ч.1 ст. 151 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладання арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, звертаючись з заявою про забезпечення позову, позивачем не наведено ґрунтовних підстав для вжиття заходів забезпечення позову, не додано доказів, які б підтвердили те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позивач не зазначив конкретно, на які грошові кошти та на яких рахунках слід накласти арешт, не вказав рухоме та нерухоме майно, яке слід обтяжити. Тому, обраний вид забезпечення позову, на даному етапі розгляду справи, задовольнити не являється можливим. Стосовно вимоги заявника - тимчасово заборонити виїзд відповідачу за межі України, то вона не підлягає задоволенню з огляду на стадію процесу, тобто задоволення даної вимоги слід застосовувати на стадії виконання рішення суду.

Оцінивши наведені обставини для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на ухвалу суду протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні при її оголошенні протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н. О. Яровенко