Провадження №2/761/9855/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Кияшко К.О., Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 (надалі по тексту - Позивач) є членом Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів» (надалі по тексту - Відповідач). У зв»язку з цим, він користується машиномісцем на автомобільній стоянці №7 в районі Московського мосту(просп..Ватутіна) та сплачує кошти за користування таким машиномісцем. При цьому, за червень 2015 року ним було сплачено кошти в сумі - 255 грн. та за кожень місяць сплачувались членські внески в розмірі по 10 грн. щомісячно. Між тим, позивачу стало відомо, що надане йому в користування Відповідачем машиномісце, яке знаходиться на території автостоянки, не належить Відповідачу, оскільки останній немає жодних дозвільних документів Київської міської ради на відведення земельної ділянки та договорів оренди. У зв»язку з безпідставним отриманням Відповідачем від Позивача коштів за користування машиномісцем ОСОБА_1 просить суд стягнути сплачені ним за червень 2015 року кошти в сумі - 255 грн., захистивши його порушені права.

В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Представник Відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив в його задоволенні відмовити, оскільки насправді Відповідач- Громадська організація «Київська міська спілка автомобілістів» використовує автомобільну стоянку №7 в районі Московського мосту(просп..Ватутіна) у відповідності до рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів за №1106 від 14.12.1989 року «Про передачу відкритих платних автостоянок районним радам добровільного товариства «Автолюбитель УРСР», правонаступником якого є Відповідач. При цьому, посилається на те, що чинний Земельний кодекс України , що вступив дію з 01.01.2002 року, визначено перелік осіб, яким може належати земля на праві постійного користування. Між тим, Відповідач до такого переліку не належить, але набув право користування визначеною земельною ділянкою до введення в дію нового Земельного Кодексу України, тому станом на даний час є і продовжує бути належним користувачем визначеною Позивачем земельною ділянкою у відповідності до рішення виконкому КМР за №1106 від 14.12.1989 року із урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №1-17/2005. Вислухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що Позивач ОСОБА_1 є членом Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів» з 22.02.2007 року, що підтверджується членським квитком серії НОМЕР_1 (а.с.3).

При цьому встановлено, що ОСОБА_1 01.07.2015 року сплатив членські внески за користування машиномісцем на автостоянці №7 в районі Московського мосту(просп..Ватутіна) на рахунок відповідача (а.с.4).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, Позивач зазначив про необхідність повернення (стягнення) сплачених ним у вказаній сумі коштів у зв»язку з відсутністю належним чином оформленого у Відповідача права на користування земельною ділянкою в районі Московського мосту(просп..Ватутіна), на якій розташоване надане у користування Позивачу машиномісце.

Між тим, вказані обставини спростовуються наданими Відповідачем та дослідженими в судовому засіданні фактичними обставинами у справі.

Так, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів за №1106 від 14.12.1989 року «Про передачу відкритих платних автостоянок районним радам добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» зазначеній громадській організації були передані всі відкриті автостоянки згідно додатку передано на баланс районних рад добровільного товариства «Автомотолюбитель УРСР» .

При цьому, в переліку таких автостоянок серед іншого зазначено стоянку за №7 біля Московського мосту(просп..Ватутіна), тобто саме ту, де розташоване виділене Позивачу в користування машиномісце.

Згідно п.6.2 статуту Відповідача в новій редакції від 2007 року визначено, що розміри і порядок сплати вступних та членських внесків встановлює президія міської ради у залежності від соціально-економічних умов та особливостей, що склались у поточний час. Члени міської Спілки, які користуються колективними автостоянками для організованого розміщення своїх транспортних засобів, сплачують членські внески на утримання цих автостоянок у встановленому розмірі щомісячно.

Судом також встановлено, що правонаступником Київської міської ради добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» стала Київська міська організація Всеукраїнської спілки автомобілістів, правонаступником якої в свою чергу стала Громадська організація «Київська міська спілка автомобілістів» - Відповідач , що підтверджується статутом вказаної організації, протоколом 11-ї звітно-виборної конференції громадської організації Київська міська організація Всеукраїнської спілки автомобілістів від 22.12.2004 року, Свідоцтвом про реєстрацію вказаної громадської організації за №0009-2005 від 08.02.2005 року та встановлено судовими рішеннями згідно постанови Київського Апеляційного господарського суду від 04.06.2008 року у справі №21/165-30/416-А-16/7, що набрала законної сили.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України).

Крім того, постановою президії Вищого арбітражного суду України №02-7/11-18п/716 від 16.07.1999р. у справі № 19/287 за позовом Київської міської організації Всеукраїнської спілки автомобілістів до Московської районної державної адміністрації міста Києва та гаражно-будівельного кооперативу "Московський" про припинення незаконного землекористування кооперативом на території автостоянки № 3 в Московському районі м. Києва (також переданої рішенням від 14.12.1989р. № 1106 -п. 30 додатку) залишено без змін постанову судової колегії по перегляду рішень, ухвал постанов Вищого господарського суду України від 12.06.1998р., якою зобов'язано кооператив повернути в користування позивача земельну ділянку з мотивів її вилучення без його згоди, як землекористувача, та встановлено, що Позивач у тій справі (Відповідач ГО «Київська міська спілка автомобілістів») є правонаступником Київської міської ради Республіканського добровільного товариства "Автомотолюбитель УРСР".

Визначеним судовим рішенням встановлено правомірність отримання у користування земельною ділянкою Київською міською організацією Всеукраїнської спілки автомобілістів та наявність такого права користування у відповідності до вимог ст.116 Земельного кодексу України.

Вирішуючи вимоги у цій справі щодо обґрунтованості користування Відповідачем наданої в користування автостоянкою №7 на земельній ділянці в районі Московського мосту(просп..Ватутіна) судом враховано, що у відповідності до ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них правовими актами.

Згідно ч.1 ст.92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Вимогами ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

За умовами ч.1 ст.122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно п. 6 розділу X ЗК України «Прикінцеві та перехідні положення», громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте, згідно рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками), в якому суд вирішив визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: - пункту 6 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; - пункту 6 Постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18.12.1990 року № 563-ХІІ з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Зважаючи на вищевикладене та приймаючи до уваги той факт, що рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів за №1106 від 14.12.1989 року «Про передачу відкритих платних автостоянок районним радам добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» Київській міській раді добровільного товариства «Автомотолюбитель УРСР» було передано в користування серед іншого і зазначену автостоянку за №7 біля Московського мосту (просп..Ватутіна) в місті Києві, тому визначене рішення КМР є правовою підставою для Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів» користуватися зазначеною земельною ділянкою, починаючи з 1989 року і по даний час, оскільки це рішення є чинним, тому посилання Позивача на відсутність законних підстав що користування вказаною автостоянкою є помилковим.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивачем не надано жодних доказів відсутності у Відповідача права користування визначеною земельною ділянкою з врахуванням наведених обставин, а судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, враховуючи вимоги ст.10,59-60, 212 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення внесених ним коштів за розміщення автомобіля на автостоянці.

Керуючись ст.129 Конституції України, ст.3, 92, 116 ЗК України, ст.ст. ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Громадської організації «Київська міська спілка автомобілістів» про стягнення коштів, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скаргипротягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: