У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Журавель В.І., Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Фаловської І.М.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, третя особа - прокуратура Самарського району

м. Дніпропетровська, про відшкодування шкоди, завданої органами дізнання, слідства, прокуратури та суду, за касаційними скаргами заступника прокурора Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України, подану представником Приходько Т.О., на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та суду. Позивач посилався на те, що 17 квітня 2009 року відносно нього було порушено кримінальну справу. 29 травня 2009 року він був затриманий органами міліції і в цей же день до нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 17 липня 2009 року строк його тримання під вартою був продовжений до трьох місяців, тобто до 19 серпня 2009 року, який 22 січня 2010 року був замінений на заставу. 24 січня 2012 року вказану кримінальну справу було направлено на додаткове розслідування. 18 жовтня 2012 року було винесено постанову про припинення кримінальної справи за його обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, у зв'язку із відсутністю у його діях складу злочину. Незаконне затримання, взяття під варту, тримання під вартою та перебування під слідством завдали йому значної моральної (немайнової) шкоди, на відшкодування якої він просив стягнути 500 000 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_6 350 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Заступник прокурора Дніпропетровської області, у поданій до суду касаційній скарзі, просить змінити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із зменшенням розміру відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Стягуючи на користь ОСОБА_6 350 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачу завдана моральна шкода внаслідок незаконно порушеної кримінальної справи відносно нього, він перебував під слідством 3 роки 5 місяців, при цьому 8 місяців відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. За цей час були зруйновані його нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений спілкування зі своєю сім'єю, друзями і стосунків з оточуючими людьми.

Однак з таким висновком судів повністю погодитися не можна.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 травня 2009 року відносно ОСОБА_6 прокуратурою Самарського району м. Дніпропетровська було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст.205 КК України <nau://ukr/2341-14|st205>. 19 травня 2009 року позивача було затримано робітниками міліції та поміщено до ГВС м. Дніпропетровська. 29 травня 2009 року на підставі подання слідчого прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська, Самарським районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. 17 липня 2009 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову про продовження строку тримання під вартою відносно позивача до трьох місяців. 22 січня 2010 року на підставі клопотання адвоката позивача Самарським районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову про зміну позивачу запобіжного заходу на заставу. 24 січня 2012 року постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу відносно позивача було направлено на додаткове розслідування. 18 жовтня 2012 року старшим слідчим Дніпродзержинської податкової міліції було винесено постанову про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 28 - ч. 2 ст. 205 КК України <nau://ukr/2341-14> за відсутністю в його діях складу злочину на підставі п. 2 ст. 6 КПК України <nau://ukr/4651-17|st6>.

Таким чином, позивач перебував під вартою 8 місяців та 3 роки 5 місяців він перебував під слідством та судом.

При визначенні розміру відшкодування, суди керувалися положеннями ст. ст. 1-3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду» та дійшли висновку, з урахуванням встановлених вище обставин у справі, про можливість відшкодування шкоди ОСОБА_6 в розмірі більшому, ніж мінімальний.

Так, згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, Законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується та не встановлено граничний розмір такої шкоди.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди в повній мірі не врахували вимоги вищезазначених норм діючого законодавства при визначенні розміру шкоди, завданої позивачу, не навели мотивів щодо розміру моральної шкоди, не розмежували та не обґрунтували розмір моральної шкоди, з урахуванням того, що позивач певний час перебував під вартою, під слідством та судом, без знаходження під вартою.

При цьому, суди всупереч ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України, не зазначили, з огляду на які докази вони дійшли висновку про відшкодування моральної шкоди на користь позивача у зазначеному розмірі.

З урахуванням викладеного судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги заступника прокурора Дніпропетровської області та Державної казначейської служби України, подану представником Приходько Т.О., задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Є. Червинська

Судді: В.І. Журавель

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк

І.М. Фаловська