Єдиний унікальний номер 242/563/15-ц Номер провадження 22-ц/775/119/2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. Артемівськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Жарової Ю.І., суддів Маширо О.П., Санікової О.С.

при секретарі судового засідання Хоміч Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «Український Фінансовий Світ» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

До Селидівського міського суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «КБ «Український Фінансовий Світ» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 02 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Український Фінансовий Світ» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» №43536, за умовами якого відповідач прийняв від позивача грошові кошти в сумі 200 000 грн. у тимчасове строкове користування до 02 серпня 2014 року за зобов*язався сплатити відсотки у розмірі 21,14%. В порушення умов укладеного договору відповідач не здійснив виплату коштів за укладеним договором. Вважає, що дії відповідача направлені на протиправне позбавлення позивача права власності на належні їй грошові кошти. На підставі цього просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму неповерненого вкладу в розмірі 200 000 грн. та нараховані проценти в розмірі 4865 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір, укладений між сторонами є нікчемним, відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Не погоджуючись з рішенням Селидівського міського суду Донецької області, позивач по справі, ОСОБА_1 подала до апеляційного суду Донецької області апеляційну скаргу в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що позивач під час укладення договору не могла формувати непрямий чи прямий умисел на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, оскільки при укладенні договору у липні 2014 року позивач не могла знати про те, що у листопаді 2014 року буде прийнято рішення про ліквідацію банку, а його зобов*язання будуть виконуватися за рахунок інших коштів. Здійснення вкладу у межах мінімального гарантованого державою вкладу саме по собі не є підставою для визнання договору недійсним та не робить договір нікчемним.

Позивач та її представник до судового засідання не з*явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом направлення на їх адреси рекомендованих листів та телефонограм за №№

Представник відповідача до судового засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення рекомендованих листів та телефонограм.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що договором банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 02 липня 2014 року, укладеного між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_1 визначено, що банк приймає від вкладника на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 200000 грн. у тимчасове строкове користування на строк до 02.08.2014 року (дата повернення вкладу) та зобов*язується сплачувати проценти за його користування у розмірі 21,14% річних та бонусу за програмою лояльності «Кожному свій бонус», який становить 0,00% річних.

З квитанції №ТR.57837.721.260 від 02 липня 2014 року вбачається, що ПАТ «КБ «УФС» прийняв від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 200000 грн., які внесені на рахунок, визначений укладеним договором.

Постановою правління Національного банку України від 15.07.2014 року №410/БТ ПАТ «КБ «УФС» віднесено до категорії проблемних, оскільки ПАТ «КБ «УФС» порушує вимоги Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління НБУ від 03.12.2003 року №516.

Постановою правління НБУ від 14.08.2014 року №491 Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 14.08.2014 року №69, яким запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «УФС» з 15.08.2014р.

Наказом №34 Тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «УФС» від 30.10.2014р. «Про створення комісії щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), на виконання Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №14 від 09.08.2012, а також, відповідно до п. 2 ст. 37, п.п. 2, 3, 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та з метою недопущення дій, що призводять до зростання гарантованої суми, яка підлягає відшкодуванню за рахунок коштів Фондів гарантування вкладів фізичних осіб, та з огляду на необхідність перевірки нікчемних (сумнівних) правочинів правоохоронними органами на предмет наявності ознак незаконних (протиправних) дій працівників та/або клієнтів Банку створено комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), які обліковуються на балансі Банку.

Протоколом засідання комісії щодо визнання нікчемними вкладів від 10.11.2014 року визначено, що згідно додатку №1 визнано нікчемними правочини, оскільки вони мають на меті збільшення гарантованої суми, що відшкодовується вкладникам Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

З виписки протоколу засідання виконавчої дирекції від 18.11.2014 року №237-14 вбачається, що за результатами перевірки бази даних про вкладників виявлено значне збільшення загальної гарантованої суми яке відбулося у період з 01.07.2014 року по 16.07.2014 року, коли було укладено договори про відкриття майже 5,7 тис. рахунків на загальну суму 527,7 млн. грн.., а тому гарантована сума збільшилася більше ніж у 2 рази та визнано нікчемними правочини (договори), згідно переліку, в тому числі договір банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 02 липня 2014 року, укладеного між ПАТ «КБ»УФС» та ОСОБА_1

Листом ПАТ «КБ»УФС» від 02 грудня 2014 року №001/439 було проінформовано позивача, що договір банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 02 липня 2014 року, укладеного між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_1 є нікчемним, відповідно до положень ст.. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст.ст. 215, 218 ЦК України.

Згідно із п. 2 рішення Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків НБУ від 31 березня 2014 року №10 БТ до ПАТ «КБ «УФС» застосовані заходи впливу щодо обмеження залучення вкладів (депозитів) від фізичних і юридичних осіб, здійснення інших активних операцій, у тому числі з іншими фінансовими інструментами, залучення фінансових активів із зобов*язанням щодо наступного їх повернення.

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки договір банківського вкладу (депозиту) було укладено між позивачем та відповідачем після введення обмежень НБУ щодо залучення вкладів від фізичних осіб та сам договір правомірно визнано нікчемним.

Однак із такими висновками суду першої інстанції погодитися неможна, виходячи з наступного:

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Такий правочин не створює ніяких юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

Згідно зі ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 204 ЦК України дійсність правочину презюмується.

Статтею 228 ЦК України установлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Таким чином, цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними, і в той же час такі правочини можуть бути визнані недійсними.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

У силу вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі вищевикладених вимог закону, судова колегія вважає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок в частині визнання вказаного договору нікчемним.

Крім того, судова колегія зазначає, що в порушення вимог ст. 11 ЦПК України, суд першої інстанції, визнаючи договір нікчемним, вийшов за межі позовних вимог, оскільки згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав, установлених ст. 228 ЦК України, для визнання таким, що порушує публічний порядок, вищевказаного договору, оскільки факт їх спрямування на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також держави не встановлено, крім того, відсутній вирок суду, постановлений у кримінальній справі, згідно з яким позивача визнано винним у скоєнні злочину, спрямованого на незаконне заволодіння майном держави внаслідок укладення вказаного договору.

Також судова колегія приходить до висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами у справі, не поширюється п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , оскільки відповідачем не надано доказів, що свідчать про те, що сам факт укладення договору між ПАТ «КБ «УФС» та ОСОБА_1 призвів до неплатоспроможності банку, крім того, відповідач не зазначив, виконання яких зобов'язань стало неможливим внаслідок укладення такого правочину, не вказав кредиторів, перед якими виконання зобов'язань стало неможливим, а також не зазначив і не довів причинно-наслідкового зв'язку між виникненням обов'язку перед ОСОБА_1 і неможливістю виконання зобов'язань перед іншими кредиторами.

Судова колегія вважає, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки, банком не надано доказів на підтвердження того, що факт укладення договору з ОСОБА_1 призвів до надання переваг або пільг позивачеві перед іншими клієнтами банку, адже остання не є кредитором банку, а є вкладником та має право на відшкодування свого вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а умови укладених договорів банківського вкладу та банківського рахунку не передбачають переваг для неї.

З врахуванням того, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, проте не в повному обсязі визначив характер спірних правовідносин та застосував не всі норми права вірно, а зміна рішення неможлива через повязаність висновків суду першої інстанції з кваліфікацією спірних відносин, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та приймає нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

02 липня 2014 року між позивачем, ОСОБА_1, та відповідачем, ПАТ «КБ «УФС» було укладено договір №43536 банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки», відповідно до якого банк приймає від вкладника на вказаний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 200000 грн. у тимчасове строкове користування на строк до 02.08.2014 року та зобов*язується сплачувати проценти за його користування в розмірі 21,14 % річних, та бонусу за програмою лояльності «Кожному свій бонус», діючою у Банку на момент укладення цього договору, який становить 0,00 % річних.

У разі продовження (пролонгації) строку дії договору, відповідно до п. 2.1.3 цього договору, на строк пролонгації встановлюється процентна ставка, яка діє за даною депозитною програмою на дату пролонгації, або якщо на дату продовження Договору даної депозитної програми в Банку вже не існує процентна ставка, встановлена Банком за вкладами, на вимогу. У разі продовження (пролонгації) строку дії договору, відповідно до п. 2.1.3 цього договору, на строк пролонгації бонус за програмою лояльності не встановлюється.

Датою внесення грошових коштів вкладником є дата надходження грошових коштів на вказаний (депозитний) рахунок в банку № 0006.2514.

Банк зобов*язується відкрити вкладний (депозитний) рахунок № 0006.2514 Вкладнику та прийняти вклад.

При настанні дати повернення вкладу, при зверненні Вкладника до Банку за отриманням Вкладу, або в день розірвання цього договору, відповідно до п. 2.2.4 цього договору, банк зобов*язаний, повернути Вкладнику суму вкладу та нараховані в порядку, встановленому пунктом 2.1.4 цього Договору, але не сплачені проценти, шляхом, передбаченим чинним законодавством України (готівкою, перерахування на інший рахунок Вкладника за письмовим розпорядженням Вкладника, тощо), за умови, що майнові права Вкладника по цьому Договору не знаходяться у заставі та/або не обтяжені іншими договірними зобов*язаннями чи зобов*язаннями, які виникають в силу закону.

У разі якщо вкладник не звертається до Банку за отриманням Вкладу при настанні дати повернення вкладу (або у перший робочий за ним день, якщо день повернення вкладу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день) цей Договір вважається продовженим (пролонгованим) на той самий строк.

Заяву з вимогою про дострокове повернення вкладу та/або вкладу «на вимогу», вкладник зобов*язаний надати Банку не пізніше ніж за 5 (п*ять) банківських днів до дати повернення Вкладу.

Закінчення дії або розірвання цього Договору є підставою для закриття вкладного (депозитного) рахунку Вкладника.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач свої зобов*язання щодо внесення вкладу (депозиту) виконав в повному обсязі, на рахунок банку внесено суму в розмірі 200000 грн., що підтверджується квитанцією № від 02 липня 2014 року.

Але із заявою про повернення вкладу та/або вкладу «на вимогу», позивач до установи Банку не звертався, доказів такого звернення суду не надав, того, виходячи з наявних в справі матеріалів, судова колегія приходить до висновку, шо договір банківського вкладу між сторонами розірвано не було, а тому він вважається пролонгованим згідно із вимогами укладеного між сторонами договору №43536 банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки».

Відповідно до ст.. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов*язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуюся положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ст.. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу Укладається на умовах видачі вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов*язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно із Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №69 від 14.08.2014р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «УФС», з 15 серпня 2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ «КБ «УФС» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Тимчасову адміністрацію запровадити строком на три місяці з 15 серпня 2014 року по 15 листопада 2014 року включно.

Призначити уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «УФС» (далі уповноважена особа Фонду) провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України №4452-VI від 23 лютого 2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Відтак, у спорах пов*язаних з виконанням банком, у якому запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов*язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, а вказаний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

10 листопада 2014 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову №717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ УФС».

Згідно із Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №119 від 13.11.2014р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «УФС» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання з 13 листопада 2014 року. Призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «УФС» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на 1 рік з 13.11.2014р. по 12.11.2015р. включно.

Вкладники, вклади яких перевищують 200 тисяч гривень, після відкликання НБУ банківської ліцензії та ліквідацію банку матимуть право подати кредиторські вимоги на імя уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. Задоволення вимог кредиторів здійснюється за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, в черговості, що передбачена частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Оскільки процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, за положеннями якого з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження орган управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного закону. Зокрема, вимоги вкладників фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов*язань неплатоспраможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно із ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Матеріали справи не містять відповідних доказів, як звернення позивача із заявою про повернення вкладу або розірвання договору банківського вкладу до введення тимчасової адміністрації банку, так і звернення позивача до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тому на підставі наданих сторонами доказів, судова колегія приходить до висновку, що договір банківського вкладу (депозиту) «Олімпійські відсотки» від 02 липня 2014 року є продовженим, порядком, передбаченим Законом України Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач не скористався, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 08 квітня 2015 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Комерційний Банк «Український Фінансовий Світ» про захист прав споживачів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді