Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2015 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва САВЛУК Т.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

Одночасно з позовною заявою, ОСОБА_1 від імені якої діє представник за дорученнямОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову, відповідно до поданої заяви позивач просила суд: «До розгляду справи по суті та прийняття обґрунтованого рішення накласти арешт на рухоме та нерухоме майно боржника на суму не меншу 136297 грн. 18 коп. яка є співмірною позовними вимогам, із забороною відчуження».

Забезпечення позову -- це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення, який належить застосувати,, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову (ч.2 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Одним із видів забезпечення позову, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, звертаючись з клопотанням про забезпечення позову, ОСОБА_1 просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника на суму не меншу 136297 грн. 18 коп., яка є співмірною позовними вимогам, із забороною відчуження, в той же час, заявникомне наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не визначено обсяг майна, яке належить відповідачу на праві приватної власності, виходячи з вартості якого, суд може вжити заходів забезпечення позову в межах суми заявлених позовних вимог, не надано докази, які мають підтвердити необхідність вжиття негайних заходів забезпечення позову, в той же час відсутність зазначених відомостей та обґрунтованих пояснень представника позивача щодо підстав для вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії судового розгляду справи, позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України суд, встановивши, що заява про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявникові.

На підставі викладеного та керуючись статями 151-153, 209, 210 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, яка подана ОСОБА_1 про забезпечення позову подану в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

Копію ухвали для відмова направити позивачу ОСОБА_1 та її уповноваженому представнику - ОСОБА_4

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

С у д д я