Справа № 154/1705/15 Головуючий у 1 інстанції: Лящекно О.В.
Провадження № 22-ц/773/1231/15 Категорія: 81 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2015 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А.,

суддів - Антонюк К.І., Веремчук Л.М.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю: представника ВДВС Володимир-Волинського МУЮ ОСОБА_2,

представника боржника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за скаргою боржника ОСОБА_4 на постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 липня 2015 року,

встановила:

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 липня 2015 року задоволено скаргу боржника ОСОБА_4 Визнано неправомірною та скасовано постанову заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області (далі - ВДВС Володимир-Волинського МУЮ) ОСОБА_1 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 вересня 2014 року в межах виконавчого провадження №44541076.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою ВДВС Володимир-Волинського МУЮ подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати у звязку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

В ході апеляційного розгляду даної справи представник ВДВС Володимир-Волинського МУЮ апеляційну скаргу підтримала із зазначених у ній підстав, тоді як представник боржника просив відхилити подану апеляційну скаргу з огляду на безпідставність наведених у ній доводів та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, задовольняючи скаргу боржника та скасовуючи постанову заступника начальника ВДВС Володимир-Волинського МУЮ ОСОБА_1 від 01 вересня 2014 року про арешт майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження №44541076, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог ст.ст.52, 57 Закону України «Про виконавче провадження».

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на всебічно встановлених обставинах справи та відповідних їм нормах чинного законодавства.

Зокрема, як правильно встановлено судом першої інстанції, постановою заступника начальника ВДВС Володимир-Волинського МУЮ ОСОБА_1 від 01 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження №44541076 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 31 серпня 2009 року Володимир-Волинським міським судом Волинської області про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 18955 грн. 53 коп. заборгованості на кредитним договором, 189 грн. 55 коп. судового збору та 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Одночасно, 01 вересня 2014 року, цим же державним виконавцем винесено постанову про арешт усього без виключення майна боржника ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження (а.с.4-5).

При цьому, будь-які достовірні відомості про отримання боржником ОСОБА_4 обох вищевказаних постанов в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 52 названого вище Закону визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, згідно з ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.ч.2, 5 цієї ж статті, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. І лише у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно.

Причому, відповідно до ч.1 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

Разом з тим, згідно з ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Згаданій нормі Закону кореспондує положення ч.3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким арешт на кошти, та/або на інше майно боржника може бути накладений у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів.

Проте, всупереч наведеним вище нормам Закону державним виконавцем одночасно з відкриттям виконавчого провадження щодо стягнення коштів на загальну суму 19395 грн. 08 коп. було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_4 без попереднього зясування складу, обсягу та вартості такого майна, що є порушенням закладених у ст.ст.52, 57, 63 Закону України «Про виконавче провадження» принципів черговості та співмірності примусового звернення стягнення на майно боржника.

Таким чином, обєктивно, всебічно та повно зясувавши наведені вище фактичні обставини справи, надавши їм відповідну правову оцінку, суд першої інстанції підставно задовольнив скаргу боржника ОСОБА_4 та визнав неправомірною постанову заступника начальника ВДВС Володимир-Волинського МУЮ ОСОБА_1 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01 вересня 2014 року в межах виконавчого провадження №44541076 .

Натомість, доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового та довільного тлумачення апелянтом дійсних обставин справи та норм закону, які регулюють спірні правовідносини, і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскільки доводи апеляційної карги не спростовують висновків суду першої інстанції, то дану апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, як таку, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області відхилити.

Ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді