Справа № 127/1485/15-ц Провадження № 22-ц/772/2435/2015Головуючий в суді першої інстанції Бойко В. М.
Категорія 39Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

При секретарі: Франчук О.П.

За участю: представника позивача ОСОБА_2; представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4; представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 6 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_3 і ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Першої Вінницької державної нотаріальної контори, про встановлення факту, що має юридичне значення і визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В с т а н о в и л а :

В січні 2015 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_3 і ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Першої Вінницької державної нотаріальної контори, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У березні 2015 року ОСОБА_7 подав заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог і просив встановити факт того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є одна і та ж сама особа, що являється спадкоємцем за правом представлення ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_11 і визначити йому, як спадкоємцеві за правом представлення його померлого батька ОСОБА_10 додатковий двохмісячний строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його діда ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 6 липня 2015 року позов задоволено.

Встановлено факт того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є одна й та ж сама особа, що є спадкоємцем за правом представлення ОСОБА_10 після смерті ОСОБА_11.

Встановлено ОСОБА_7, як спадкоємцеві за правом представлення його померлого батька - ОСОБА_10 додатковий строк терміном у 2 місяці з дня набрання судовим рішення законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті його діда ОСОБА_11.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовити повністю.

Зазначила, що рішення суду не відповідає вимогам закону, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, їх доведеність та допустив невідповідність висновків суду їм, а також неправильно застосував деякі норми матеріального права.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити без змін рішення суду.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, пояснивши, що відповідачі по справі являються рідними сестрами між собою і рідними тітками позивачу. Всі вони на даний час проживають за межами України. У спадковій квартирі ніхто не проживає. Її довірителька ОСОБА_5 являється співвласником ? частки цієї квартири. Всі відповідачі добре знають позивача; знають, що він являється спадкоємцем за правом представлення після свого батька, який приходиться відповідачам рідним братом. Після смерті ОСОБА_11, відповідачі, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, вказали спадкоємцем позивача, але їм не була відома точна адреса його. Тоді ж відповідачі домовилися про те, що вони подадуть нотаріусу заяви, якими дозволять позивачу оформити на своє ім'я спадщину. Тому нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадкове майно, врахувавши таку думку відповідачів, поділив спадкове майно, яким являється ? частка квартири, на чотирьох спадкоємців, врахувавши у тому числі позивача. Вона заявляє, що її довірителька та відповідач ОСОБА_8 не заперечують проти визначення для свого племінника додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідач ОСОБА_3 також не заперечувала проти цього, але з незрозумілих причин, подала апеляційну скаргу на рішення суду.

Відповідач ОСОБА_8 у судове засідання не з'явилася і не надала письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився і не надав письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких обставин.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_11, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 22 лютого 2012 року (а. с. 9).

Його син - ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1504 від 18 травня 2005 року (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 видане 14 червня 2005 року (а. с. 8).

Після смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина на ? частку квартири АДРЕСА_1 (а. с. 71).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 1 березня 1978 року ОСОБА_10 є батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

13 червня 1989 року виконавчий комітет Ленінградської районної ради народних депутатів, розглянувши справу опікунської ради, прийняв рішення № 339, яким дозволив громадянам ОСОБА_12 і ОСОБА_13 усиновити ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Цим рішенням змінено дитині прізвище і по-батькові. Після всиновлення: батьком є - ОСОБА_12, матір'ю - ОСОБА_13, син - ОСОБА_7 (а. с. 7).

Із цього рішення вбачається, що до опікунської ради звернулися ОСОБА_12 і ОСОБА_13 з проханням усиновити неповнолітнього внука ОСОБА_9 та змінити дитині прізвище і по-батькові.

Виконавчий комітет Ленінградської районної ради народних депутатів м. Києва, зваживши на те, що подружжя ОСОБА_13 виховує дитину, мати дитини дає згоду на усиновлення, місце проживання батька невідоме, прийняла таке рішення (а. с. 7).

12 вересня 1989 року видано свідоцтво про народження ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, де батьками записані: батько ОСОБА_12, мати ОСОБА_13 (серія НОМЕР_4) (а. с. 5).

Відповідно до частини 1, 3 ст. 1260 ЦК України у разі спадкування за законом усиновлений та його нащадки, з одного боку, та усиновлювач і його родичі - з другого, прирівнюються до родичів за походженням. Якщо за рішенням суду про усиновлення збережений правовий зв'язок між усиновленим та його бабою дідом, братом та сестрою за походженням, то у разі смерті його баби, діда за походженням усиновлений має право на спадкування за правом представлення, а у разі смерті його брата, сестри за походженням - має право на спадкування як спадкоємець другої черги.

По справі встановлено, що усиновлення позивача відбулося у 1989 році і таке рішення про усиновлення прийнято виконавчим комітетом Ленінградської районної ради народних депутатів міста Києва, а не судовим рішенням, відповідно до діючої станом на 1989 рік редакції статті 102 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Так, статтею 102 Кодексу про шлюб та сім'ю України, у редакції, що діяла у 1989 році - на час прийняття рішення про усиновлення виконавчим комітетом районної ради, визначено, що усиновлення провадиться рішенням державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах Рад народних депутатів на прохання особи, яка бажає усиновити дитину.

Тому не має підстав для висновку про те, що правовий зв'язок між усиновленим та його дідом не збережений за рішенням суду.

І крім цього, судом із пояснень сторін та матеріалів цивільної справи, встановлено, що такий зв'язок існував між усиновленим внуком ОСОБА_9 і його дідом (по батьковій лінії) за походженням - ОСОБА_11,

У встановлений законом строк позивач не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті свого діда ОСОБА_11.

Згідно відповіді Першої вінницької державної нотаріальної контори від 30 квітня 2015 року № 1619/01-16 (а. с. 56) спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_11 розпочата 23 лютого 2012 року (а. с. 57) за заявами спадкоємців першої черги - дітей померлого: ОСОБА_5 - від 23.02.2012 року (а. с. 58), ОСОБА_3 - від 29.02.2012 року (а. с. 62), ОСОБА_8 - від 10.04.2014 року (а. с. 63).

Із наявної в матеріалах цивільної справи копії спадкової справи №16412 вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку від ? частки квартири видано: ОСОБА_5 12.08.2014 року за реєстровим № 2-1791 (а. с. 110), ОСОБА_8 20.01.2014 року за реєстровим № 2-117 (а. с. 92), ОСОБА_3 20.01.2014 року за реєстровим № 2-120 (а. с. 91), свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку від ? частки квартири ще не видано (аркуш цивільної справи 110, спадкової справи 54).

Відповідно до ст. 1271 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_7 зазначив, що строк для подання заяви про прийняття спадщини він пропустив тому, що саме у цей визначений законом строк перебував за кордоном.

Із наявного в матеріалах цивільної справи копії закордонного паспорта позивача вбачається, що він вибув з України 31.01.2012 року і повернувся в Україну 10.10.2012 року (а. с. 12).

Термін для подачі до нотаріальної контори про прийняття спадщини закінчився 18 серпня 2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції таку причину пропуску строку на законних підставах визнав поважною.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З урахуванням вищенаведених вимог закону, суд першої інстанції справедливо й законно визнав причину пропуску позивачем строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини поважною та визначив йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення суду про задоволення позовної вимоги про визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, є законним.

Доводи апеляційної скарги про не відповідність рішення суду в частині задоволення вимоги про встановлення факту тотожності особи, ґрунтуються на вимогах закону, а тому є підставою для скасування в цій частині рішення суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема: про встановлення фактів, що мають юридичне значення ( ч. 2 пункт 5).

Статтею 256 ЦПК України визначено які справи про встановлення факту розглядає суд (частина 1). Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Проте, у судовому порядку не може бути встановлено цілий ряд фактів, у тому числі факт щодо тотожності осіб, а також імені, по-батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК України, а коли справу вже відкрито - закриває провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно вимог, що містять у частині 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає до скасування із закриттям у цій частині провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 307 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін (пункт 1) та постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду (пункт 4).

На підставі викладеного і керуючись ст. 205 303, 307, 308, 310, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 6 липня 2015 року в частині задоволення вимоги про встановлення факту, скасувати.

Провадження у справі у частині вимог ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ Ю.Б. Войтко

/підпис/ І.В. Міхасішин

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська