Справа № 443/252/15 Головуючий у 1 інстанції: Галій О.Й.
Провадження № 22-ц/783/4284/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, -

встановила:

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 2376 (дві тисячі триста сімдесят шість) грн. 23 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, 500 грн. моральної шкоди, 3400 грн. витрати на правову допомогу та 243,60 грн. сплаченого судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_3 ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивачкою не надано жодної довідки лікаря чи виписки з історії хвороби який здійснював лікування ОСОБА_5 та призначав для її лікування саме ті медичні препарати, які зазначені на товарних та фіскальних чеках які остання надала до суду. Звертає увагу суду на те, що позивачка перебувала на лікуванні з 21.11.2011 року по 25.11.2011 року, а надала суду як доказ фіскальні чеки від 27.12.2011 року (аптека м. Жидачів); чек на придбання бензину громадянином ОСОБА_7 від 03.12.2011 року; чеки на придбання ліків у аптеках м.Новий Розділ від 03.12.2011 року, 10.12.2011 року, 12.12.2011 року, тобто тоді коли вона не знаходилася на лікуванні. Крім того, позивачкою представлено чек з аптеки у м.Ходорів від 21.11.2011 року, саме тоді коли вона перебувала на стаціонарному лікуванні, а отже не могла знаходитися у м. Ходорів та купляти там ліки. Також позивачкою представлено квитанцію від 29.11.2011 року ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» за платні медичні послуги на суму 650 грн., однак до даної квитанції не докладено скерування лікаря, які медичні послуги проводилися ОСОБА_5 та хто скеровував її для обстеження. Щодо відшкодування моральної шкоди, то звертає увагу на те, що позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В лютому 2015 року позивач звернулась з позовом до відповідача, мотивуючи тим, що в ніч з 20 на 21 листопада 2011 р. він умисно спричинив легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров"я.

Постановою Жидачівського районного суду від 24.11.2014 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальну справу закрито.

У зв'язку із заподіяними тілесними ушкодженнями вона, проходила курс стаціонарного лікування у Жидачівській райлікарні, Ходорівській райлікарні та Новороздільській міськлікарні впродовж 21.11-16.12.2011 р., що підтверджується медичними картками стаціонарного хворого.

При проходженні лікування позивач понесла матеріальні витрати на придбання медичних препаратів, за проведення МРТ головного мозку, всього в розмірі 2387.32 грн. Зазначені витрати підтверджуються фіскальними чеками, квитанцією, історіями хвороби стаціонарного хворого.

Вона не могла вести той спосіб життя, який вела до ушкодження здоровя, проходила тривалий курс стаціонарного лікування, відчувала головні болі, зазнала фізичний біль та глибокі душевні страждання, а відтак, оцінила завдану їй з боку відповідача моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Тому просила суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 2387.32 коп., витрати на оплату послуг адвоката 3 400 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Судом встановлено, з 21.11 по 25.11.2011 р., з 25.11. по 03.12.2011 р. та з 06.12- 16.12.2011 р. ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні, відповідно, у Жидачівській райлікарні, Ходорівській райлікарні, Новороздільській міськлікарні з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку у зв'язку з чим отримувала лікування, що підтверджується виписками з лікарні, медичними картками стаціонарного хворого та товарними чеками.

Встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачці було завдано тілесні ушкодження, тому вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди - витрати понесені на лікування в розмірі 2387,32 грн. та витрат на оплату послуг адвоката 3.400 грн., суд визнав підставними.

Визначаючи розмір морального відшкодування в розмірі 500 грн. районний суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів щодо заподіяння моральної шкоди внаслідок вчинених злочинних дій відповідачем у тому обсязі та вимозі, що заявлені позивачем.

З такими висновками суду погоджується судова колегія виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з роз'ясненнями п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Вирішуючи спір в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив в цій частині законне та обґрунтоване рішення.

Встановлено, що при обґрунтуванні позовних вимог про матеріальну шкоду у розмірі 2387,32 коп., позивач представила суду копії квитанцій, з яких вбачається, що ці кошти затрачені під час лікування на придбання ліків та процедури ( а.с.5-7).

Посилання апелянта на те, що ці квитанції викликають сумнів, судова колегія не приймає до уваги, оскільки вбачається, що лікування позивачки у Жидачівській райлікарні, Ходорівській райлікарні та Новороздільській міськлікарнібуло тривале та підтверджено історіями хвороби стаціонарного хворого (а.с.52-88).

Крім того такі ж докази є в матеріалах справи Жидачівського районного суду по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України ( а.с. 15-19, справа Жидачівського районного суду №1307/516/2012).

Нічим не спростовано висновки експерта №99 від 17.09.2012 року про те, що ОСОБА_5 спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров"я ( а.с. 52, справа Жидачівського районного суду №1307/516/2012).

Будь-яких доказів на спростування висновків суду в цій частині рішення суду апелянт не представив.

Згідно з ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов'язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов'язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов'язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Відповідно до ч.1 ст. 120 КПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч.1,3 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Встановлено, що 06.02.2015 року між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_2 був укладений договір про надання правової допомоги за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язався представляти її інтереси в справі про відшкодування шкоди заподіяної злочином у судах всіх інстанцій. Окрім того, 24.02.2012 р. під час розгляду кримінальної справи, в порядку ст. 27 КПК України (1960 р.) між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_8 було укладено договір № 24-02/12 про надання послуг представника потерпілої і цивільного позивача та надання правової допомоги в кримінальному процесі. У цьому провадженні між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_2 25.11.2013 р. було укладено договір про надання правової допомоги. На виконання умов вказаних договорів ОСОБА_5 адвокатам ОСОБА_8 і ОСОБА_2 було сплачено 3 400,00 грн, які стягнуто з відповідача.

Провіряючи посилання апелянта на безпідставність стягнення вказаної суми за надання правової допомоги, судова колегія встановила, що суд підставно вврахував, що адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_2 виконали взяті на себе зобов'язання за вказаними договорами, брали участь в судових засіданнях, що підтверджується журналами судового засідання, вчиняли також інші дії поза судовим засіданням по наданню правової допомоги, а саме складали позовні заяви, готували заяви й клопотання, надавали усні консультації, ознайомлювалися з матеріалами справи.

Про сплату ОСОБА_5 3 400 грн. адвокатам ОСОБА_8 і ОСОБА_2 стверджено копіями квитанцій, які долучені до матеріалів справи (а.с.4,44-48,51) та оригіналом квитанції про сплату 2100 грн. (а.с.49).

Крім того апеляційним судом витребувано та оглянуто справу Жидачівського районного суду по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України, з якої встановлено, що за участь у розгляді справи з участю вказаних адвокатів ОСОБА_5 сплатила 3400 грн., що стверджено оригіналами договорів на правову допомогу та оригіналами квитанцій на суми 600 грн., 350 грн., 350 грн. та копією квитанційї на суму 2100 грн. ( а.с. 25,176,177,178, справа Жидачівського районного суду №1307/516/2012).

Отже рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 витрат за надання правової допомоги відповідає нормам ст.ст.120,124 КПК України про те, що витрати, повязані з оплатою допомоги захисника, несе обвинувачений.

Таким чином не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що витрати на правову допомогу належно не обгрутовані.

Помилкове посилання суду на норму п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» не може бути підставою для скасування рішення суду в цій частині.

Колегія суддів також погоджується з рішенням суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Згідно п.9 вищенаведеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Встановлено, що позивач проходила тривалий курс стаціонарного лікування, відчувала головні болі, зазнала фізичний біль та глибокі душевні страждання, а тому суд правильно визначив моральну шкоду в розмірі 500 грн.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому рішення суду слід залишити без змін, так як таке ухвалене при повному з"ясуванні судом обставин справи та при відповідному застосуванні норм матеріального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, з врахуванням положень ст. 212 ЦПК України дав належну оцінку доводам позивачки та наданим нею доказам, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 14 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_9