Справа № 357/2553/15 Головуючий у І інстанції Рябченко Л. А.
Провадження № 22-ц/780/4052/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 12 12.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

12 серпня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Таргоній Д.О.,

суддів: Гуля В.В., Антоненко В.І.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: служба у справах дітей та сім'ї Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області, про усунення перешкод в розпорядженні житлом, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив.

Він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Білоцерківського району Київської області на підставі дубліката Свідоцтва про право власності НОМЕР_1, виданого 01.02.2014 року державним нотаріусом Руденко Н.П. Білоцерківської районної нотаріальної контори, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 5673406 від 08.05.2014 року та на підставі дубліката Свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-145, виданого 01.02.2014 року державним нотаріусом Руденко Н.П. Білоцерківської районної нотаріальної контори, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 5673254 від 08.05.2014 р.

Відповідачі: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, її чоловік - ОСОБА_3, а також малолітні діти - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, на даний час проживають в належному йому житловому будинку, на що він своєї згоди не давав. Вони не являються членами його сім'ї. У зв'язку з тривалими конфліктними відносинами з відповідачами він був змушений проживати у своєї сестри за кордном.

Позивач зазначає, що проживання відповідачів в належому йому на праві власності житлі обмежує його права у здійсненні користування будинком, а добровільно виселитись вони відмовляються.

Посилаючись на положення ст. ст. 321, 391 ЦК України, просив ухвалити рішення, яким усунути ОСОБА_8 перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 Білоцерківського району Київської області шляхом виселення сім'ї відповідачів без надання іншого житлового приміщення, а також зняти з реєстрації ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В уточненій позовній заяві, поданій 20 травня 2015 року, позивач зазначив, що проживання відповідачів у належному йому житлі створює йому перешкоди, оскільки він вирішив продати свій будинок.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку з підстав порушення судом при його ухваленні норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін у справі, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2, громадянин Російської Федерації, є власником житлового будинку АДРЕСА_1 Білоцерківського району Київської області. (а.с. 60-12)

Відповідно до довідки Трушківської сільської ради від 21.01.2015 року, у вказаному будинку зареєстровані:

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, власник;

ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1;

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3;

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 17)

В матеріалах справи також наявна копія нотаріальної заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_11 від 22.08.2006 року, про те, що вони надають згоду на проживання та реєстрацію в належний їм на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 Білоцерківського району Київської області їх онуки - ОСОБА_12 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та гарантують для неї повне матеріальне забезпечення. (а.с. 43)

Судом першої інстанції встановлено і не заперечувлось позивачем, що відповідачі оплачують комунальні послуги за період з 2012 по 2015 роки по будинку АДРЕСА_1 Білоцерківського району Київської області.

Відмовляючи у задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для виселення відповідачів із спірного житла, оскільки позивачем ОСОБА_2 не доведено в судовому засіданні та не надано суду доказів з приводу створення відповідачами позивачу перешкод у користуванні та розпорядженні належним йому будинком.

Судова колегія погоджується із таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача у зв'язку з проживанням відповідачів у спірному будинку, а також виходячи із наступного.

Заявляючи свій позов, позивач виходив із вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном, при цьому не зазначивши підстав, визначених нормами житлового законодавства, для виселення відповідачів із займаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин та застосував до них відповідні норми права, а у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для іншого варіанту вирішення вказаного спору по суті заявлених вимог.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: