АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Остапчук Т.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар: Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_3 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_3 про захист честі та гідності, стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визнати недостовірною і такою, що принижує його честь та гідність, завдає душевних страждань інформацію, поширену Президентом України ОСОБА_3 у публічному виступі на засіданні Кабінету Міністрів України 11 лютого 2015 року наступного змісту: «Почата потужна кампанія, інформаційна війна проти України з спробою зірвати мобілізацію. До цього були долучені журналісти, так звані журналісти, громадські діячі, так звані громадські діячі, які на сьогоднішній день є такою самою загрозою, як і ворог на фронті. І боротися з ними ми будемо так само ефективно… На сьогоднішній день уже взято за одне місце 19 активних критиків мобілізації. За моїм дорученням СБУ буде продовжувати цю роботу надалі… Жодного відношення до демократії ця антидержавна діяльність, до свободи слова не має»; зобов'язати Президента України ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію про критиків мобілізації, журналістів та громадських діячів, зокрема і нього, у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме, шляхом публічного виступу на найближчому, після набрання рішенням суду законної сили, засіданні Кабінету Міністрів України наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ! Я, Президент України ОСОБА_3, заявляю, що поширена мною на засіданні Кабінету Міністрів України 11 лютого 2015 року інформація про критиків мобілізації, журналістів та громадських діячів, зокрема ОСОБА_1, такого змісту, що: почата потужна кампанія, інформаційна війна проти України з спробою зірвати мобілізацію, до цього були долучені журналісти, так звані журналісти, громадські діячі, так звані громадські діячі, які на сьогоднішній день є такою самою загрозою, як і ворог на фронті, і боротися з ними ми будемо так само ефективно; на сьогоднішній день уже взято за одне місце 19 активних критиків мобілізації, за моїм дорученням СБУ буде продовжувати цю роботу надалі; жодного відношення до демократії ця антидержавна діяльність, до свободи слова не має - така інформація є неправдивою і недостовірною»; стягнути з Президента України ОСОБА_3 на його користь завдану моральну шкоду у сумі 25000 грн. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильних висновків про те, що висловлену відповідачем інформацію не можна перевірити на наявність фактичних тверджень і що така інформація не стосується його безпосередньо, оскільки вона не містить посилань на нього. Зазначає, що поширена інформація стосується його, оскільки в ній міститься атака в формі наклепу на ідентичність позивача як представника таких соціальних груп як журналісти, громадські діячі, критики мобілізації. Судом першої інстанції було правильно встановлено, що в оскаржуваному виступі відповідач вдався до порівняння журналістів, громадських діячів і критиків мобілізації із ворогом на фронті, критику мобілізації порівняв із війною проти України. Однак суд дійшов помилкового висновку, що таке порівняння є правомірним оціночним судженням, оскільки це порівняння, образливе для журналістів, громадських діячів і критиків мобілізації, висловлене відповідачем у зв'язку із погрозливим наклепом відповідача на адресу останніх.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник відповідача просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що під час розширеного засідання Кабінету Міністрів України 11 лютого 2015 року відповідачем Президентом України ОСОБА_3 під час його публічного виступу була поширена інформація такого змісту: «Почата потужна кампанія, інформаційна війна проти України з спробою зірвати мобілізацію. До цього були долучені журналісти, так звані журналісти, громадські діячі, так звані громадські діячі, які на сьогоднішній день є такою самою загрозою, як і ворог на фронті. І боротися з ними ми будемо так само ефективно... На сьогоднішній день уже взято за одне місце 19 активних критиків мобілізації. За моїм дорученням СБУ буде продовжувати цю роботу надалі... Жодного відношення до демократії ця антидержавна діяльність до свободи слова не має».

12 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недостовірною і такою, що принижує його честь та гідність, завдає душевних страждань інформацію, поширену Президентом України ОСОБА_3 у публічному виступі на засіданні Кабінету Міністрів України 11 лютого 2015 року наступного змісту: «Почата потужна кампанія, інформаційна війна проти України з спробою зірвати мобілізацію. До цього були долучені журналісти, так звані журналісти, громадські діячі, так звані громадські діячі, які на сьогоднішній день є такою самою загрозою, як і ворог на фронті. І боротися з ними ми будемо так само ефективно… На сьогоднішній день уже взято за одне місце 19 активних критиків мобілізації. За моїм дорученням СБУ буде продовжувати цю роботу надалі… Жодного відношення до демократії ця антидержавна діяльність, до свободи слова не має»; зобов'язати Президента України ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію про критиків мобілізації, журналістів та громадських діячів, зокрема і нього, у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме, шляхом публічного виступу на найближчому, після набрання рішенням суду законної сили, засіданні Кабінету Міністрів України наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ! Я, Президент України ОСОБА_3, заявляю, що поширена мною на засіданні Кабінету Міністрів України 11 лютого 2015 року інформація про критиків мобілізації, журналістів та громадських діячів, зокрема ОСОБА_1, такого змісту, що: почата потужна кампанія, інформаційна війна проти України з спробою зірвати мобілізацію, до цього були долучені журналісти, так звані журналісти, громадські діячі, так звані громадські діячі, які на сьогоднішній день є такою самою загрозою, як і ворог на фронті, і боротися з ними ми будемо так само ефективно; на сьогоднішній день уже взято за одне місце 19 активних критиків мобілізації, за моїм дорученням СБУ буде продовжувати цю роботу надалі; жодного відношення до демократії ця антидержавна діяльність, до свободи слова не має - така інформація є неправдивою і недостовірною»; стягнути з Президента України ОСОБА_3 на його користь завдану моральну шкоду у сумі 25000 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками суд першої інстанції.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до роз'яснень пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Як було встановлено судом першої інстанції, на засіданні Кабінету Міністрів України 11 лютого 2015 року, де була поширена інформація, яку просить спростувати позивач, в рамках розгляду питання з приводу ситуації, що склалась при проведення в регіонах заходів з часткової мобілізації, Президент України ОСОБА_3 вищезазначеними висловлюваннями фактично піддав критиці інформаційну кампанію в Україні з метою зірвати мобілізацію.

Вказані висловлювання відповідача не містять посилання безпосередньо на ОСОБА_1

З аналізу поширеної інформації вбачається, що вона стосується не всіх журналістів, громадських діячів і критиків мобілізації, а журналістів, громадських діячів, які ведуть інформаційну війну проти України.

Таким чином, урахувавши, що поширена Президентом України ОСОБА_3 інформація на засіданні Кабінету Міністрів України 11 лютого 2015 року є оціночними судженнями та не стосується безпосередньо позивача, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді