Справа № 405/2872/15-ц
Провадження №2/405/647/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2015 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:
головуючого судді - Іванової Л.А.
при секретарі - Береді Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що їй (позивачу) на праві приватної власності належить 22/25 частин домоволодіння № 3 по вул. Харківській в м. Кіровограді. За цією ж адресою зареєстрований, але не проживає її син відповідач ОСОБА_2 Позивач також зазначила, що у 2006 році він (відповідач) забрав свої особисті речі та залишив місце проживання, після чого, жодного разу за вказаним місцем реєстрації та проживання не зявлявся, участі в оплаті витрат за комунальні послуги не приймає. Крім того, позивач зазначила, що реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує її права, як власника квартири, оскільки він (відповідач) не несе витрат по утриманню квартири.
З огляду на зазначене та з посиланням на ст. ст. 318, 391, ч.2 ст.405 ЦК України, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у належній їй на праві приватної власності частині домоволодіння № 3 по вул. Харківській в м. Кіровограді.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить оголошення в газеті «Народне слово» № 28(3206) від 09 липня 2015 року, причини неявки суду не відомі.
З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.
Представник відповідача - управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області до суду не зявився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не відомі, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів за наявними у справі доказами та в порядку ч. 1 ст. 225 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій на адресу суду заяві позивач не заперечувала.
Зваживши доводи викладені в заяві позивача, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, грунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом також встановлено, що відповідно до довідки, виданої квартальним комітетом № 22 Ленінського району м. Кіровограда від 16.04.2015 року № 157, склад сім'ї ОСОБА_1, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, складає: чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_2.
Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 29.04.2015 року місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 20.11.1996 року зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2, який є сином позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ОЛ № 373233, з 2006 року не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, який він залишив добровільно, при відсутності перешкоджання йому у цьому з боку позивача, крім того, в домоволодінні відсутні його особисті речі, кошти на утримання будинку відповідач ОСОБА_2 не надає, не несе витрат на оплату комунальних послуг.
Викладені обставини підтверджені в судовому засіданні, зокрема, матеріалами справи: свідоцтвом про право власності від 24.10.2001 року №575, яким підтверджено право власності позивача на 22/25 частини домоволодіння № 3 по вул. Харківській у м. Кіровограді, відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 29.04.2015 року, згідно з якими ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною вище адресою з 20.11.1996 року, актом від 17.04.2015 року складеним за участю ОСОБА_6, ОСОБА_7, підписи яких посвідчено головою квартального комітету № 22 Ленінського району м. Кіровограда ОСОБА_8 та якими підтверджено, що ОСОБА_2 зареєстрований, але фактично не проживає з вересня 2006 року в будинку за адресою: м. Кіровоград, вул. Харківська, 3, у сплаті комунальних послуг участі не приймає, в будинку відсутні його особисті речі, а тому вважаються судом встановленими.
Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Члени сім'ї власника житла набувають речових прав, а саме сервітутних (особистий сервітут) на право користування житлом, належним власнику, сутність яких полягає в тому, що суб'єкт даного права має змогу користуватися чужою річчю.
Відповідно до ст.395 ЦК України, речовими правами на чуже майно, серед іншого, визнається право користування (сервітут).
Крім того, ч. 1 ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.
Більш того, у разі втрати особою статусу члена сім'ї, сервітут не припиняється, однак за відсутності згоди про безоплатне користування житлом колишній член сім'ї повинен вносити плату за користування житлом і за комунальні послуги, що відповідає положенням ч. 4 ст. 156 та ст. 162 ЖК України.
При цьому, суд також відзначає, що наявність у члена сім'ї власника житла іншої можливості задоволення своїх потреб у житлі не може бути підставою для припинення права члена сім'ї на користування цим житлом, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України.
Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом.
Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2, який є членом сімї позивача власника житла, без поважних на те причин не проживає в 22/25 частини будинку № 3 по вул. Харківській у м. Кіровограді з 2006 року, тобто понад один рік, і даний факт не спростовано в порядку ст.ст.10,60 ЦПК України, приймаючи до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, більш того, з наданих позивачем та досліджених судом доказів встановлено, що відповідач добровільно залишив даний будинок, забрав свої особисті речі та речі повсякденного використання, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: 22/25 частини будинку № 3 по вул. Харківській у м. Кіровограді, при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації.
При цьому судом відзначається, що оскільки позивачем не предявлено позовних вимог до управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, то в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області слід відмовити.
Відповідно до ст.ст.16, 316, 317, 319, 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 59, 60, 213, 215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування жилим приміщенням 22/25 частини домоволодіння № 3 по вул. Харківській у м.Кіровограді, яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № 575, виданого 24.10.2001 року виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради.
Судові витрати по справі, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. залишити по фактично понесеним позивачем ОСОБА_1
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, - відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м.Кіровограда шляхом подачі до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
В порядку ст.233 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Ленінського районного суду
м. Кіровограда Л.А. Іванова