АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Кравець В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року позивач звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив визнати поруку, встановлену договором поруки №СL35413 від 22.04.2008 року укладеного між ним ПАТ «Універсал Банк», припиненою та вирішити питання судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач збільшив відсоткову ставку за кредитом та змінив строк виконання зобов'язання з 25.03.2015 року на 27.05.2014 року без його згоди, внаслідок чого було збільшено обсяг відповідальності за невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує, що в матеріалах справи міститься лист відповідача № 3913 від 30.04.2010 року, адресований ОСОБА_2, про те, що процентна ставка за кредитним договором з 15 липня 2008 року підвищена банком та розмір щомісячного платежу по кредитному договору становить 219, 84 доларів США., а повідомив про даний факт третю особу лише 30.04.2010, а позивача взагалі не повідомляв.

Крім того, 27.06.2012 року між відповідачем та третьою особою укладено додаткову угоду до кредитного договору про припинення зобов'язань.

Зазначив, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки п.2.2. Угоди про припинення зобов'язань, де маленьким шрифтом зазначено, що протягом періоду, вказаного у п. 2.1. цієї угоди, за користування кредитними коштами Позичальник зобов'язаний сплачувати Кредитору проценти у розмірі 0,0001 % річних.

Також судом не враховано, що 27.06.2012 року о 15:22:33 ОСОБА_2 внесла на розрахунковий рахунок Відповідача 272 долари США, що підтверджується випискою з банківського рахунку. Даний факт повністю спростовує твердження суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ПАТ «Універсал Банк» проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що порука за договором не припинилася.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір від 22.04.2008 року №CL35413, за умовами якого банком надано позичальнику кредит на споживчі потреби у сумі 7800,00 доларів США на строк з 22.04.2008 року до 25.03.2015 року. Процентна ставка за користування кредитом становить 24 % річних. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному графіком щомісячних платежів, який є невід'ємним додатком до кредитного договору (а.с.7-12).

З метою забезпечення належного виконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором від 22.04.2008 року №CL35413 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 22.04.2008 року №CL35413, за умовами якого позивач зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_2 зобов'язань, які виникають з кредитного договору від 22.04.2008 року №CL35413 (а.с.13-14).

Пунктом 1.2. договору поруки передбачено, що поручитель засвідчує, що йому відомі усі умови вищезазначеного основного договору і він погоджується з ними, зокрема: сума основного договору 7800,00 доларів США; 24% річних - розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів; 72% річних - розмір підвищення процентної ставки за користування кредитом понад встановлені терміни сплати платежів; термін повного виконання зобов'язань боржника - не пізніше 25.03.2015 року, якщо згідно з умовами основного договору не буде застосовані інші терміни виконання таких зобов'язань.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що порука є припиненою, оскільки банк в односторонньому порядку без його згоди збільшив відсоткову ставку за кредитним договором від 22.04.2008 року.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до листа ПАТ «Універсал Банк» №3913 від 30.04.2010 року, адресованого ОСОБА_2, процентна ставка за кредитним договором з 15.07.2008 року підвищена банком та розмір щомісячного платежу по кредитному договору становить 219,84 грн.

ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 не досягали згоди про зміни істотних умов кредитного договору щодо обсягу відсоткової ставки за користування кредитом.

Згідно розрахунку заборгованості, процентна ставка за користування кредитними коштами визначена у розмірі 24% річних без порушення термінів сплати платежів та у розмірі 72% річних за користування кредитом понад встановлені терміни сплати платежів (а.с.55-57). При цьому, зміні ця відсоткова ставка за вимогами банку не підлягала. Сума заборгованості за кредитним договором визначена на підставі розрахунку відповідно до графіку платежів від 22.04.2008 року, який не передбачав збільшення відсоткової ставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього.

Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, з огляду на положення ч. 1 ст. 559 ЦК України необхідно дійти висновку про те, що встановлення додатковою угодою до кредитного договоpy нових умов щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв'язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди призводить до збільшення обсягу відповідальності останнього.

У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

У постанові Верховного Суду України (справа 6-73 цс 12) висловлена правова позиція, згідно якої до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-70цс14 від 10 вересня 2014 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відсоткова ставка банком не підвищувалася.

Також у позові ОСОБА_1 вказував на те, що між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 27.06.2012 року укладено додаткову угоду до кредитного договору про припинення зобов'язань без згоди на те поручителя, внаслідок чого збільшився розмір щомісячного платежу за кредитним договором до 271,93 долари США, зменшений строк виконання повного зобов'язання з 25.03.2015 року на 27.05.2014 року, що в свою чергу, на думку позивача, призвело до збільшення обсягу його відповідальності.

З матеріалів справи убачається, що 27.06.2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено угоду про припинення зобов'язань за договором №CL35413 від 22.04.2008 року (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком) (а.с.25-26), яка не є додатковою угодою до кредитного договору. Підписанням цієї угоди сторони погодили можливість припинення зобов'язань позичальника за основним договором за умови повного виконання всіх відповідних зобов'язань позичальника.

Так, відповідно до п. 2.1. угоди передбачено, що позичальник зобов'язаний в період з 27.06.2012 року по 27.05.2014 року включно сплатити кредитору грошову суму в розмірі 6526,15 доларів США, що і стане підставою здійснити договірне списання таких грошових коштів в рахунок виконання зобов'язань позичальника за основним договором. Таким чином, зазначення банком в даній угоді періоду сплати ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором не може вважатись зміною (скороченням) строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п.3 угоди про припинення зобов'язань прощення боргу вважається таким, що відбулось, лише після фактичного виконання позичальником умов, передбачених пунктами 2, 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. цієї угоди, та з моменту підписання вищевказаного акту обома сторонами заборгованість позичальника за основним договором у сумі, зазначеній в такому акті, вважається погашеною шляхом прощення кредитором такої заборгованості позичальнику (на підставі статті 605 ЦК України - «прощення боргу»), та позичальник вважається таким, що виконав в повному обсязі зобов'язання за основним договором. У випадку прострочення позичальником сплати хоча б одного платежу та/або неналежного виконання ним своїх зобов'язань згідно п.2.1 цієї угоди, з першого дня такого прострочення та/або неналежного виконання автоматично втрачають свою чинність пункти 2, 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. цієї угоди, а інші умови цієї угоди та основного договору зберігають свою чинність протягом строку дії основного договору, а позичальник зобов'язується виконувати зобов'язання за основним договором в повному обсязі і надалі.

Пунктом 5 даної угоди передбачено, що ця угода набирає чинності 27.06.2012 року лише за умови фактичного внесення позичальником на свій поточний рахунок, відкритий у кредитора, суми першого платежу, передбаченого пунктом 2.1. цієї угоди, та за умови фактичного зарахування кредитором такого платежу в рахунок погашення зобов'язань позичальника за основним договором.

Згідно розрахунку заборгованості, у період з 27.06.2012 року по 27.05.2014 року, ОСОБА_2 не сплатила на користь кредитора грошові кошти, зазначені в п.2.1 угоди про припинення зобов'язань за договором №CL35413 від 22.04.2008 року (прощення боргу з відстрочкою сплати платежів за графіком), позичальником не було фактично внесено на поточний рахунок, відкритий у кредитора, суму першого платежу, передбаченого п.2.1 угоди, такий платіж відповідно не був зарахований в рахунок погашення зобов'язань позичальника за основним договором, а тому угода про припинення зобов'язань за кредитним договором не набрала чинності і зобов'язання позичальника за основним договором не припинились і зобов'язання повинні виконуватися за основним договором в повному обсязі і надалі.

Отже, в силу положень ст.559 ЦК України зобов'язання за договором поруки №CL35413 від 22.04.2008 року є чинними та такими, що підлягають виконанню, оскільки ПАТ «Універсал Банк» не збільшувало процентну ставку за кредитним договором №CL35413 від 22.04.2008 року, а умови угоди про припинення зобов'язань за договором ОСОБА_2 не виконала і договір кредиту продовжує свою дію у його первісному вигляді.

Твердження апелянта про те, що 27.06.2012 року о 15:22:33 ОСОБА_2 внесла на розрахунковий рахунок відповідача 272 долари США, не є підставою вважати що ці дії спрямовані на виконання умов угоди, оскільки угодою передбачалося виконати зобов'язання в період з 27.06.2012 року по 27.05.2014 року включно шляхом сплатити кредитору грошової суми в розмірі 6526,15 доларів США, що не було виконано.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 червня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді