Справа № 368/1165/15-ц
Провадження № 2/368/428/15
Рішення

іменем України

"23" липня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Закаблука О.В.

При секретарі судового засідання Широкоступ К.М.

Відповідача - ОСОБА_1

Представника відповідача - ОСОБА_2

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «АХА Срахування» до ОСОБА_1, про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

22.06.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «АХА Срахування» до ОСОБА_1, ( а.с., 2 4), про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, в якій позивач просить суд винести рішення, яким:

- стягнути з Відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» в порядку регресу виграти в сумі 27 680 ( двадцять сім тисяч шістсот вісімдесят) грн. 91 коп.;

- стягнути з Відповідача на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» судовий збір у розмірі 276 (двісті сімдесят шість) грн. 81коп.

Свої позовні вимоги позивач в мотивувальній частині позовної заяви обґрунтовує наступним.

06.07.2010 р. ОСОБА_1 (далі - Відповідач), о 14год. 00 хв. в м. Києві по вулиці Нова дорога, керуючи «ВАЗ-21099» д.н.з А1 8390 СН не переконався у безпеці виконуваного маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1 та Джілі д.н.з СВ 2636 АІ, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.1.3., 1.5, 2,3/6, 2.3/д ПДР.

ОСОБА_3 Солом'янського районного суду м. Києва Відповідача було визнано винним (копії додаються).

У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування» (даді-Позивач), згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту транспортний засіб Додж Салібер д.н.з АА 0634 СХ, який належить ОСОБА_4 Мохамад (надалі - Страхувальник), тому на підставі зібраних документів та відповідно до заяви про виплату повідомлення про настання події за КАСКО, постраждало му було виплачено страхове відшкодування у сумі 52670 грн. 91 коп., (копії додаються).

Відповідно, автомобіль НОМЕР_2, був застрахований в Страховій компанії «Провідна» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Порядок, умови та межі відповідальності страхових компаній встановлено Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон ОСЦПВ). Відповідно до статті 12 Закону ОСЦПВ розмір відповідальності компанії зменшується суму франшизи та не може перевищувати ліміт відповідальності Страховика.

На момент виплати даний ліміт становив 25 500 (двадцять п'ять тисяч п»ятсот) грн., яку було виплачено як страхову суму.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між розміром шкоди і страхової виплати (страховим відшкодуванням).

Виходячи з вищезазначеного, Позивач мав право регресної вимоги на : 52 670 (сорок дві тисячі гриста сорок) гри. 91 коп. - 25 500 (двадцять п'ять 'тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. = 27680 (двадцять сім тисяч шістьсот вісімдесят) грн.. 91 коп.

Відповідно до цієї норми закону, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» має право зворотної вимоги (регресу) до Відповідача.

Відповідно до п.9 ст. 110 Цивільно-процесуального кодексу України, позови до Відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна Відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Оскільки останнє відоме Позивачу місце проживання відповідача є адреса; 09200, м, Кагарлик, вул. Горького, 65 а, що підтверджується ОСОБА_3»янського районного суду м. Києва, то дана позовна заява підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області.

Автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

22.06.2015 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання на 10.07.2015 року.

10.07.2015 року слухання справи було відкладено на 23.07.2015 року в зв»язку з неявкою сторін по справі, окрім того, на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове клопотання відповідача ОСОБА_1, в якому він просить суд відкласти слухання справи на іншу дату.

В судове засідання, яке відбулося 23.07.2015 року, представник позивача не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивача, в якій він просить суд слухати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти винесення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання, ( а.с., 79).

В судовому засіданні, яке відбулося 23.07.2015 року, відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позову в повному обсязі, підтримав клопотання свого представника про відмову в задоволенні позову на підставі пропуску строків позовної давності.

В судовому засіданні, яке відбулося 23.07.2015 року, представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позову, заявив клопотання про відмову в задоволенні позову, та просив застосувати строки позовної давності.

Своє клопотання представник відповідача обґрунтовував тим, що в силу вимог ст. 257 та ст. 261 ЦК України строк позовної давності встановлено у три роки.

Право заявити позовні вимоги виникло у позивача з 21 вересня 2010 року з моменту виконання основного зобов»язання, платіжне доручення № 20536 від 21 вересня 2010 року.

Суд, вислухавши відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, які заперечували проти позову, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Дійсно, як встановлено судом, 06.07.2010 р. відповідач ОСОБА_1, о 14год. 00 хв. перебував в м. Києві по вулиці Нова дорога, де, керуючи «ВАЗ-21099» д.н.з. НОМЕР_3, не переконався у безпеці виконуваного маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Додж Салі бер», д.н.з АА 0634 СХ та «Ділі», д.н.з СВ 2636 АІ, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим ОСОБА_1 порушив п.1.3., 1.5, 2,3/6, 2.3/д ПДР.

Даний факт підтверджується довідкою № 8645344 про обставини дорожньо транспортної пригоди від 06.07.2011 року, ( а.с., 15 17).

Згідно вищевказаної довідки по результатам ДТП було порушено кримінальну справу за ст. 286 КК України в СВ Солом»янського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

ОСОБА_3 Солом'янського районного суду м. Києва від 06.2011 року, ( а.с., 18 - 19), Відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, який передбачено ч. 1 ст. 286 КК України, проте, відповідач був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011 року, провадження по справі № 1 843/11 відносно ОСОБА_1 закрито.

У результаті даної ДТП було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування» (даді-Позивач), згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту транспортний засіб «Додж Салі бер», д.н.з АА 0634 СХ, який належить ОСОБА_4 Мохамад (надалі - Страхувальник), тому на підставі зібраних документів та відповідно до заяви про виплату повідомлення про настання події за КАСКО, постраждало му було виплачено страхове відшкодування у сумі 52670 грн. 91 коп., ( а.с., 33).

Відповідно, автомобіль НОМЕР_2, був застрахований в Страховій компанії «Провідна» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Порядок, умови та межі відповідальності страхових компаній встановлено Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон ОСЦПВ). Відповідно до статті 12 Закону ОСЦПВ розмір відповідальності компанії зменшується суму франшизи та не може перевищувати ліміт відповідальності Страховика.

На момент виплати даний ліміт становив 25 500 (двадцять п'ять тисяч п»ятсот) грн., яку було виплачено як страхову суму.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між розміром шкоди і страхової виплати (страховим відшкодуванням).

Виходячи з вищезазначеного, Позивач мав право регресної вимоги на : 52 670 (сорок дві тисячі гриста сорок) грн. 91 коп. - 25 500 (двадцять п'ять 'тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. = 27680 (двадцять сім тисяч шістьсот вісімдесят) грн.. 91 коп.

Відповідно до цієї норми закону, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» мало право зворотної вимоги (регресу) до Відповідача, проте, суд зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки, страхова виплата була здійснена 21 вересня 2010 року, (платіжне доручення № 20536 від 21.09.2011 року), строк позовної давності необхідно відрахувати, починаючи з 22.09.2011 року.

Згідно з вимогами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, в судовому засіданні представник відповідача, - ОСОБА_2 заявив клопотання до суду про застосування строку позовної давності, про що подав до суду письмове клопотання, відповідач ОСОБА_1 підтримав дане клопотання.

Окрім того, позивач мав право під час подання позову та під час судового засідання заявити клопотання щодо поновлення строків позовної давності, що позивачем зроблено не було.

Тому, керуючись принципом диспозитивності та змагальності процесу суд бере до уваги клопотання сторони відповідача про застосування наслідків сплину строків позовної давності.

Враховуючи, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» було заявлено позов 22.06.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, який сплив 22.09.2014 року, суд остаточно приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступні норми права.

Згідно ст. 256 ЦК України:

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно, строк позовної давності, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Проте, слід розрізняти право на позов в процесуальному і матеріальному значенні.

Право на позов в процесуальному значенні означає гарантовану Конституцією і законами України можливість кожного звернутися за захистом своїх прав до суду без будь-яких безпідставних обмежень. При дотриманні формальних вимог до складання позовних матеріалів суд не може відмовити в прийнятті позовної заяви, в тому числі внаслідок пропуску строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, судом було зареєстровано дану позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено було справу до слухання для винесення обґрунтованого рішення на підставі змагальності сторін, проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично самоусунувся від участі в судових засіданнях, тобто, самоусунувся від захисту, як вважає сам позивач, свого порушеного права.

Право на позов в матеріальному значенні означає право на його задоволення, тобто на прийняття позитивного для позивача рішення суду. Саме тут і застосовується строк позовної давності у випадку його пропуску без поважних причин.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст.. 257 ЦК України:

1. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Слід зазначити, що суть і призначення строку позовної давності полягає у забезпеченні стабільності цивільних правовідносин, у гарантуванні принципу правової визначеності між сторонами таких відносин.

За цей час, ( розумний строк, встановлений Законодавцем), будь-яка особа середнього рівня розвитку і без наявності правових знань має змогу визначитися з характером порушеного права, суб'єктом порушення та звернутися за примусовим захистом своїх прав до відповідного суду. Для деяких видів правовідносин в залежності від їх особливостей законодавцем встановлені інші строки позовної давності, відмінні від загального трирічного строку (див. коментар до ст. 258 ЦК).

Відповідно, суд вважає, що позивач, юридична особа, маючи юридичний відділ мав змогу визначитися з позовними вимогами, та вчасно подати до суду позовну заяву для захисту свого порушеного права, що, знову ж таки, позивачем у встановлені строки для звернення до суду зроблено не було.

Також, як вбачається з матеріалів справи, угоди між сторонами щодо зміни тривалості позовної давності не укладалося.

Так, згідно ст. 259 ЦК України:

1. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

2. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Отже, в силу ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, застосування позовної давності судом без волевиявлення зацікавленої сторони процесу є неможливим.

Крім того, договір про збільшення строку позовної давності повинен укладатися в письмовій формі. Недотримання письмової форми відповідного правочину не призводить до автоматичної його недійсності, але сторони у випадку спору обмежені у використанні засобів доказування і не можуть посилатися для доведення перед судом своєї правової позиції на показання свідків (ст. 218 ЦК України).

Далі, згідно ст. 260 ЦК України:

1. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу.

2. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу.

Отже, перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок, для позовної давності застосовуються загальні правила ст. 254 ЦК України щодо обчислення і закінчення строків встановлених роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно, позивач вправі звернутися до суду в останній день строку позовної давності, однак, до закінчення часу роботи судової установи, крім передачі документів через установи зв»язку, як те передбачає положення ст. 255 ЦК України.

Отже, враховуючи вищевказану норму ЦК України, суд вважає, що позивачем ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» були пропущені строки позовної давності для подачі позовної заяви до суду.

Так, згідно ст. 261 ЦК України:

1. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

2. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства.

3. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

4. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

5. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

6. За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, тобто, в даному випадку з 22.09.20111 року.

7. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Отже, ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлює перелік юридичних фактів, з виникненням яких починає спливати строк позовної давності. Відповідно, перебіг позовної давності починається від:

- дня, коли особа довідалася про порушення свого права;

- дня, коли особа могла довідатися про порушення свого права;

- дня, коли особа довідалася про особу, яка порушила право.

За першим випадком право особи може бути порушене, однак вона об'єктивно може не знати про таку обставину. Тому закон для захисту прав потерпілої особи передбачає відлік строку позовної давності не з часу порушення самого права, а з моменту поінформованості особи про таке порушення, що може значно відрізнятися за часовим проміжком.

В будь-якому випадку для доказування своєї правової позиції потерпіла особа має надати беззаперечені докази обставин і часу, коли вона довідалася про порушення свого права.

Другий юридичний факт з виникненням якого закон пов'язує початок перебігу строку позовної давності, стосується не об'єктивних особа довідалася про порушення права, а суб'єктивних чинників особа могла довідатися про порушення свого права.

Для правильного розуміння цього нормативного припису слід мати на увазі, що законодавець формулює не обов'язок особи, а саме що остання повинна дізнатися про факт порушення, а лише можливість отримання інформації про це, тобто пред'являє мінімум вимог для потерпілої сторони щодо здійснення дій, які стосуються факту порушеного права.

З настанням будь-якої з альтернативних обставин, зазначених в ст. 261 ЦК України, починає перебіг строк позовної давності.

Відповідно, враховуючи вищевказану норму ЦК України, суд вважає, що позивач мав як об»є ктивну так і суб»єктивну змогу дізнатися про порушення свого права, та, відповідно, скористатися для захисту свого порушеного права нормами, які викладені в ЦК України.

Крім того, суд наголошує на тій обставині, що підстав, які передбачені ст. 263 та 264, 265 ЦК України, які б слугували б підставою для зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, судом в судовому засіданні не встановлено.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд в даному спорі приходить до висновку щодо застосування наслідків спливу позовної давності, які передбачені ст. 267 ЦК України.

Так, в ст. 267 ЦК України зазначено, що:

1. Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

2. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

4. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

5. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно, ст. 267 ЦК України встановлює чотири наслідки спливу строку позовної давності.

Крім того, частина друга вміщує дуже важливе для правильного розуміння позовної давності правило заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Зазначене є підтвердженням загальновідомої тези, що позовна давність є інститутом матеріального, а не процесуального права і вона має розумітись не як право на позов в процесуальному розумінні, а як право на задоволення позову, тобто в розумінні матеріального права. Більше того, жоден процесуальний кодекс не містить перешкод для відкриття провадження у справі в залежності від дотримання чи пропуску строку позовної давності.

Сплив позовної давності, як правило, позбавляє учасника правовідносин примусового судового захисту за винятками, передбаченими частинами четвертою і п'ятою коментованої статті, але цей факт не призводить до припинення самого права.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України в розвиток положень ст.ст. З, 6 ЦК України щодо свободи договору та диспозитивності регулювання цивільних відносин передбачає правило, згідно якого позовна давність застосується судом лише і виключно при наявності відповідної заяви учасника провадження.

Така заява має бути належно оформлена і заявлена до винесення рішення, тобто на стадіях підготовки справи до судового розгляду, вирішення справи та судових дебатів. Із вказаної частини коментованої статті непрямо випливає висновок, що заява про застосування строку позовної давності, подана на стадіях апеляційного чи касаційного провадження не є підставою для застосування позовної давності і відмови в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про застосування наслідків спливу позовної давності була подана представником відповідача на стадії вирішення справи та в судових дебатах.

Основним наслідком спливу строку позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, відповідно до частини четвертої коментованої статті є відмова в задоволенні позову.

Суд зазначає, що Закон не встановлює, як і не може встановлювати ні вичерпного, ні примірного переліку поважних причин пропуску строку позовної давності.

Такі причини встановлюються правозастувачем, ( зокрема, в даному випадку, - судом), при вирішенні конкретних справ згідно з вимогами тих норм і інститутів матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а також вимог добросовісності, розумності і справедливості.

Наслідком визнання судом поважними причин пропуску строку позовної давності є, відповідно до частини п'ятої коментованої статті, захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 256 267 ЦК України, п. 2 ч. 1 ст. 208, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «АХА Срахування» до ОСОБА_1, про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст.223 ЦПК України.

Суддя: О.В. Закаблук