Справа №333/8141/13-ц
Пр.№2/333/7/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Стоматова Е.Г. при секретарі Кабановій К.О., за участю позивача за первісним позовом ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2, відповідача за первісним позовом ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування та вселення, зустрічним позовом ОСОБА_3 у власних інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: - нотаріус Горова Яна Олександрівна Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області, орган опіки та піклування Запорізької міської ради райадміністрації по Комунарському району про визнання договору дарування частки квартири недійсним, оскарження дій опікуна, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування та вселення у квартиру АДРЕСА_1 мотивуючи свої вимоги тим, що 25.04.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір дарування частки квартири, за яким ОСОБА_4 передав позивачу за первісним позовом безоплатно 5/8 часток квартири АДРЕСА_1. 13.11.2012 року ОСОБА_3 протиправно заволоділа квартирою, зірвала старі замки, поставила нові і вселилась у спірну квартиру зі своєю сім'єю та займає її у повному обсязі. Остання відмовляється надати доступ до квартири та перешкоджає ОСОБА_1 у користуванні квартирою. Просить суд, усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод у здійсненні права користування та розпорядження 5/8 частинами квартири за адресою: АДРЕСА_1, вселити ОСОБА_1 у спірну квартиру та встановити наступний порядок користування квартирою: - кімнату площею 17,1м2 виділити в користування ОСОБА_1, кімнату площею 12,8м2 виділити в користування ОСОБА_3, кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор, комору - залишити в загальному користуванні.

ОСОБА_3 також звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання договору дарування частки квартири недійсним, оскарження дій опікуна в якій вказала, що квартира АДРЕСА_1 до 25.04.2012 року належала ОСОБА_3 3/8 часток та 5/8 часток ОСОБА_4 25.04.2012 року ОСОБА_4, знаходячись у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати, подарував свої 5/8 часток квартири своїй племінниці ОСОБА_1. Цей договір посвідчений нотаріусом м. Гуляйполе Горовою Я.О., зареєстрований за №866. Подарувавши свою частку спірної квартири , не розуміючи цього, ОСОБА_4 залишився без будь-якого житла, чим поставив себе в край скрутне становище. Останній подарував квартиру, ОСОБА_1 під впливом своєї хвороби та тиску з її боку, вільного волевиявлення і відповідності його внутрішній волі при укладенні договору дарування не було, стверджував, що ніколи і нікому квартиру не дарував. 29.01.2013 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області ОСОБА_4 визнаний недієздатним і йому призначено опікуном ОСОБА_1 та 09.07.2013 року рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_3 йому призначено опікуном. Проблеми з судинами головного мозку у ОСОБА_4 проявлялися вже у 2011 році в нього було погіршення пам'яті, він став неспокійним, тривожним, галюцинував. Просить суд визнати недійсним договір дарування 5/8 часток квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1, посвідчений нотаріусом Горовою Я.В. 25.04.2012 року і повернути сторони правочину у попередній стан та визнати дії опікуна ОСОБА_1, такими, що шкодять інтересам і правам недієздатного підопічного ОСОБА_4, поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки і є неналежним виконанням опікуном своїх обов'язків.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримували в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові, одночасно вважаючи, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, щодо про визнання договору дарування частки квартири недійсним, оскарження дій опікуна з тих підстав, що ОСОБА_4 на момент укладення договору дарування частки квартири не проявляв ознак хвороби, з власної волі уклав договір дарування та правильно розумів умови договору.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 пояснила, що вона не зверталась до ОСОБА_3 щодо вселення до спірної квартири та отриманні ключів від неї.

ОСОБА_3 у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених нею у зустрічній позовній заяві та одночасно вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки вони є незаконними та безпідставними. ОСОБА_3 також пояснила суду, що у спірній квартирі особисто вона не проживає, а проживає її син, який займає лише одну кімнату, також зазначила, що ОСОБА_1 жодного разу не зверталась до неї щодо вселення у спірну частку квартири, тому будь-яких перепон у користуванні власністю у неї немає.

Третя особа за зустрічним позовом - приватний нотаріус Горова Я.О. в судове засідання не з'явилась надала суду письмові пояснення в яких зазначила, що при посвідченні договору дарування були дотримані всі вимоги діючого законодавства, на момент укладення договору в неї не було сумнівів стосовно правильного розуміння Дарувальником - ОСОБА_4, умов договору дарування частки квартири та його наслідків. Просила суд розглядати справу без її участі.

Третя особа за зустрічним позовом орган опіки та піклування Запорізької міської ради райадміністрації по Комунарському району не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. На попередніх судових засіданнях представник третьої особи за зустрічним позовом ОСОБА_8 просила суд розглянути позовні вимоги на розсуд суду.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 - його дружина. Пояснив, що після мікроінсульту ОСОБА_4 став вести себе дивно, називав свідка другим іменем, скаржився що у нього забрали машину, став агресивним, не чітко висловлював слова.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що знає ОСОБА_4 з 1990 року. Їй його дружина часто казала, що він став більше агресивним, змінилась його поведінка. Після смерті дружини, вони з ОСОБА_4 часто зустрічались, в нього була порушена мова. 8 березня він їй подзвонив, щоб привітати зі святом, але назвав іншим іменем, казав, що на нього давлять, щоб написав дарчу.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_4 він знав з 1980 року, проживали в одному будинку, були сусідами. У серпні 2012 року він прийшов до нього, але вів себе не зрозуміло, питав де знаходиться. Вони спілкувалися до серпня 2012 року, до того як його забрали. Протягом вересня ОСОБА_4 проходив медогляд, щоб поїхати на лікування в санаторій.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_4 вона знає з 1987 року, як заселились в будинок. ОСОБА_4 вів себе дивно, сказав, що подасть на неї до військової прокуратури, не впізнав її, навесні дзвонив їй просив її підійти, бо приїде оцінювач квартири для оформлення документів, але він не розумів навіщо той приїде.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 пояснила, що має родинні відносини з ОСОБА_4. З ОСОБА_4, проживали разом, але не зареєстрували шлюб. З ОСОБА_4 знайома давно, приблизна з 1970-х років, точно не пам'ятає. Разом мешкали з весни 2011 року до середини вересня 2012 року, проживали за місцем його проживання. Вона знала, що у ОСОБА_4 є донька, але її не бачила і не спілкувалась з нею. Чому вони з донькою не спілкувалися, вона точно, не знає, він не розповідав, для нього це було тяжко. Стан здоров'я у нього був нормальний, переймався тільки якимось своїми справами, але про них він не розповідав. Нічого дивного в поведінці ОСОБА_4 вона не помітила.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 зазначив, що з ОСОБА_4 знайомий з 2000 року, коли той прийшов до них до ради ветеранів, приймав участь у святах. Він поводив себе адекватно, нормально, ніколи не скаржився на стан свого здоров'я, у 2012 році він збирався поїхати на санаторно-курортне лікування, від спілки ветеранів він їздив у 2007 році на лікування. ОСОБА_4 у розмовах зі свідком дуже добре висловлювався про свою дружину, доньку, племінницю, сестру, але й розповідав, що в нього донька в 2009 році відібрала гараж, машину, казав, що коли померла дружина, вона переписала одну половину на себе, а іншу на чоловіка, а ОСОБА_4 хотів переписати свою половину на свою племінницю. Щодо якихось операційних втручань він нічого не розповідав. Останній раз свідок спілкувався з ним 12 серпня 2012 року, то був в доброму стані, нічого дивного за ним свідок не замітив.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 пояснив, що знайомий з ОСОБА_4 з дитинства. Останній раз вони з ним спілкувались у червні-липні 2012 року, на стан здоров'я він не скаржився, про мікроінсульт йому не відомо. Про доньку багато нічого не розповідав, нічого позитивного про неї не казав.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16, пояснив, що з ОСОБА_4 він знайомий більше 10 років, часто спілкувались по телефону. Себе він поводив адекватно, але казали в 2012 році, що в нього тяжка хвороба, щось з головою.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 пояснив, що ОСОБА_4 дуже часто бачив, той був здоровим, захворів восени 2012 року. Говорив в розмові зі свідком, що його обманули, бо він дав машину користуватися по довіреності, а її переоформили та продали, крім того він проходив обстеження щодо зору, але бачив він нормально.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків та дослідивши інші докази, які є у справі, суд вважає, що первісні позовні вимоги ОСОБА_18 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із вимогами ч.1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доведенню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін і інших осіб, які беруть у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі до рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2011 року справа №2-256/11 зареєстрованого в орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації в книзі 188 номер запису 34550 , реєстраційний номер майна 35002037 право власності на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3, 5/8 частки зазначеної квартири належало ОСОБА_4

25 квітня 2012 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 укладено договір дарування 5/8 часток квартири АДРЕСА_1. Договір дарування посвідчено Горовою Я.О приватним нотаріусом. Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за №866.

Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав №36388737 від 23.11.2012 року право власності на 5/8 часток квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування №866 від 25.04.2012 року.

Відповідно до вимог ст.ст.41,47 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, кожен має право на житло. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечується сторонами, позивач за первісним позовом жодних перепон не має щодо вселення в квартиру та користування належними їй 5/8 частками спірної квартири.

Відповідно ст.717 ЦК України - за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Доводи позивача за зустрічним позовом, що на момент вчинення договору дарування ОСОБА_4 був тяжко хворим, у зв'язку з чим систематично проходив лікування в лікарнях м. Запоріжжя, у нього помічались неврівноважені емоційні стани, а в момент посвідчення вказаного договору дарування він був вкрай тяжкому психологічному та фізичному стані, що на їх думку ставить під сумнів розуміння значення своїх дій не знайшли свого підтвердження, оскільки це спростовується актом судово-психіатричної експертизи №329 від 05.06.2014 року з якого вбачається що ОСОБА_4 1939 р.н., 25.04.2012 року при складанні договору дарування 5/8 частин квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Гуляйпільського нотаріального округа Запорізької області Горовою Я.О., зареєстрованого під №866, виявляв ознаки органічного ураження головного мозку (об'ємне утворення лівої гемісфери головного мозку, церебральний атеросклероз, інсульт). проте визначити ступінь враженості психічних розладів на період, який цікавить суд, не представляється можливим, у зв'язку з відсутністю опису психічного стану випробуваного в медичній документації на той час.

Допитана в судовому засіданні у якості експерта ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_4 виявляв ознаки органічного ураження головного мозку (об'ємне утворення лівої гемісфери головного мозку, церебральний атеросклероз, інсульт), проте визначити ступінь враженості психічних розладів на період 24 квітня 2012 року, не представляється можливим, у зв'язку з відсутністю опису психічного стану ОСОБА_4 в медичній документації на той час.

З висновку судово-психіатричного експерта №1 від 29.01.2015 року складеного КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» ДОР» вбачається, що ОСОБА_4 на теперішній час виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі судинної деменції. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_20 не можу розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вирішити експертне питання щодо психічного стану ОСОБА_20 на період складання ним договору дарування 25.04.2012 року не представляється можливим.

Отже, проведеними у справі експертизами не зроблено висновку про неспроможність ОСОБА_20 в момент складення ним договору дарування розуміти значення своїх дій та керувати ними, а підставою для визнання правочину недійсним по ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_9, оскільки він є чоловіком ОСОБА_3 та являється зацікавленою особою по справі.

Крім того, суд критично ставиться до пояснень свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_21, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_17, оскільки вони не являються фахівцями в області психіатрії тому не можуть описати психічний стан ОСОБА_4 на час підписання договору дарування 25.04.2012 року.

Крім того, позивач за зустрічним позовом всупереч ст.60 ЦПК України не представила суду інших доказів та не довела наявності порушень при укладенні договору дарування.

З урахуванням досліджених судом поданих сторонами доказів, в процесі розгляду справи не встановлено наявності правових підстави передбачених Цивільним кодексом України для визнання недійсним спірного договору дарування від 25.04.2012 року, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_1

Оцінивши в сукупності досліджені докази, суд вважає, що позивач за первісним позовом не надала доказів створення їй перепон у користуванні власністю, необхідності визначення порядку користування та вселення, з цих підстав позивачу за первісним позовом необхідно відмовити у заявлених нею позовних вимогах.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, а також з урахуванням думки відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_23 про визнання договору дарування недійсним.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,209,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст.225,717 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, визначення порядку користування та вселення - відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 у власних інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи: - нотаріус Горова Яна Олександрівна, орган опіки та піклування Запорізької міської ради рай адміністрації по Комунарському району про визнання договору дарування частки квартири недійсним, оскарження дій опікуна - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну каргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Е.Г. Стоматов