Справа № 461/6151/15 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/5020/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Бермеса І.В., Мусіної Т.Г.,

за участі секретаря: Фейір К.О.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гарант Плюс" про звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гарант Плюс" про звернення стягнення на предмет застави повернуто позивачу в частині вимог до фізичної особи ОСОБА_2, та відмовлено у відкритті провадження в частині вимог до юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Плюс», та роз'яснено право звернення до суду за місцем проживання відповідача, фізичної особи, за територіальною підсудністю, та до господарського суду, в частині вимог до юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Плюс».

Повернуто ПАТ "Ідея Банк" 708,56 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалу суду оскаржило ПАТ «Ідея Банк».

В апеляційній скарзі посилається на те, що вимоги між ним та ТОВ «Гарант Плюс» повинні розглядатись в порядку господарського судочинства, оскільки предметом спору є повернення грошових коштів за договором кредиту, виконання зобов'язань за яким було забезпечено порукою ТОВ «Гарант Плюс», а тому вимоги про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Крім того, апелянт вважає, що, повертаючи позовну заяву в частині вимог, звернених до відповідача, для подання позову до суду за місцем проживання відповідача, суд не врахував положення ст. 113 ЦПК України, яка надає позивачеві право пред'явити позов до суду за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів, до яких заявлено позов.

Просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року скасувати та направити справу для подальшого її розгляду в суд першої інстанції.

Сторони в судове засідання не зявились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались.

За таких обставин розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Пунктом 4 частини 3 статті 121 ЦПК України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому суду.

Якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала (ст.115 ЦПК).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Матеріалами справи установлено, що позивач звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 та ТзОВ "Фінансова компанія "Гарант Плюс" про солідарне стягнення з обох відповідачів заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіль ВАЗ 212140, 2008 року випуску.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем заявлено позовні вимоги до відповідачів, які не пов'язані між собою і мають різний предмет та різні підстави для їх вирішення, оскільки вимога про звернення стягнення на предмет застави стосується лише відповідача ОСОБА_2 і виникає з правовідносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 на підставі укладених між ними 21.04.2008 року кредитного договору та 21.04.2008 року договору застави транспортного засобу, а тому повинна розглядатись судом цивільної юрисдикції, виходячи із загального правила територіальної підсудності, - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача ОСОБА_2, а вимога про стягнення коштів за договором поруки, який був укладений між позивачем та відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» 07.05.2015 року, стосується лише поручителя, яким є юридична особа, і виникає із господарських правовідносин, а тому така вимога повинна розглядатись у порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають зазначеним вище нормам процесуального закону та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 01.07.2015 року (Справи №6-745цс/15, №6-467цс/15).

Так, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України №2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

З урахуванням того, що суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження в частині вимог позивача до ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», оскільки такий позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, то решта вимог, які звернені і стосуються лише зобов'язань відповідача ОСОБА_2, а саме: стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, не можуть залишатись в провадженні Галицького районного суду м. Львова, оскільки за загальним правилом територіальної підсудності (ст.109 ЦПК України) позов в цій частині позивач повинен подати до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування відповідача ОСОБА_2, яким є: Івано-Франківська область, Косівський район, с. Космач, і яке, як правильно визначив суд першої інстанції, не відноситься до територіальної підсудності Галицького районного суду м. Львова.

У зв'язку з наведеним, безпідставними є доводи апелянта про застосування судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі норми ст.113 ЦПК України щодо пред'явлення позову за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача, оскільки у відкритті провадження за вимогами позивача, пред'явленими до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», місцезнаходженням якого є: м.Львів, вул. Валова, 11, - було відмовлено.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі районним судом не було порушено норм процесуального закону, які регулюють правила підсудності та підвідомчості справ, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.2 ст.307, п. 1 ч. 1 ст. 312, 313, п. 4 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Бермес І.В.

ОСОБА_3