Справа № 591/4949/15-ц
Провадження № 4-с/591/49/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

при секретарі Кальченко М.В.

з участю представника стягувача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою представника стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

заінтересована особа: боржник ОСОБА_3;

про визнання неправомірними дій державних виконавців Управління примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві та про зобовязання вчинити виконавчі дії ,-

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2015 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій зазначив, що у відділі примусового виконання УДВС Головного управління юстиції м. Києва на виконанні з 16 липня 2015 року перебуває виконавчий лист від 30.06.2010 року № 2-55/10, виданий Зарічним районним судом м. Суми, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 6 235 032 грн.

В ході виконавчих дій державним виконавцем накладено арешт на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_3

Заявник зазначає, що 03 квітня 2014 року стягував втретє сплатив вартість оцінки майна та надав до відділу ДВС висновок ТОВ «Консалтинговий центр «Маркон» про вартість вказаної частки квартири в розмірі 1 460 000 грн., на який 23 квітня 2014 року боржник подав заяву про рецензування.

19 серпня 2014 року державним виконавцем Дяконом Н.М. передано майно на реалізацію (торги було розпочато 01 липня 2014 року). Листом від 25 вересня 2014 року ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України повідомив, що торги не відбулися, але державний виконавець в порушення п.п.4.5.40 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка передбачає 10 денний термін для уцінки, лише 19 листопада 2014 року передав майно на реалізацію.

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження 16 січня 2015 року, заявник встановив, що державний виконавець Дякон Н.М. ще 14.07.2014 року виніс постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання у виконавчому провадженні. З яких причин не було проведено рецензування, невідомо.

10 грудня 2014 року та 12 грудня 2014 року державний виконавець Дякон Н.М. знову виніс дві однакові за змістом постанови про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для надання письмового звіту про вартість ? частини квартири, на яку звернуто стягнення.

18.12.2014 року начальник відділу ДВС скасував постанову державного виконавця від 10.12.2014 року, як таку що не відповідала вимогам ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження», але чомусь не скасував аналогічну постанову від 12.12.2014 року, яка дублює постанову від 10.12.2014 року і теж є такою, що не відповідає вимогам закону.

На підставі цих постанов реалізація ? квартири на третіх прилюдних торгах була зупинена, постанова передана на руки боржнику, і він 12.12.2014 року зареєстрував її у експерта.

Це рішення державного виконавця заявник оскаржив начальнику відділу 25.02.2015 року, але відповідь отримав лише 27.03.2015 року.

03 квітня 2015 року заявник ОСОБА_2 вчетверте отримав висновок про оцінку майна та передав його державному виконавцю Бочковському Т.О.

Крім того, в своїй скарзі заявник ОСОБА_2 зазначає, що дане виконавче провадження передане на виконання державному виконавцю Лозовій А.І., яка в порушення вимог Закону перешкоджає виконанню рішення суду та передачі на реалізацію ? частини квартири, посилаючись на необхідність направлення запитів до відповідних державних органів про наявність у малолітніх дітей, які не є дітьми божника, права користування частиною квартири, яка належить боржнику на праві приватної власності.

Заявник вважає, що неповнолітні діти, які прописані та проживають зі своїми батьками у квартирі боржника ОСОБА_3, є простими користувачами і ніякого права на це житло не мають.

Зазначає, що про відмову у виконанні рішення суду та передачі квартири на реалізацію дізнався з бесіди з державним виконавцем 09 липня 2015 року.

З даним рішенням він не згоден, оскільки приймаючи таке рішення, державний виконавець Лозова А.І. порушила вимоги п.п.4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішення. Зазначає, що діти, зареєстровані в квартирі, є простими користувачами квартири і права на це житло не мають відповідно до вимог глави 32 ЦК України та ст. 321 ЦК України. Крім того, реалізаціє підлягає ? частина квартири, що належить на праві власності боржнику і мова не йде про виселення, або порушення прав неповнолітніх щодо права користування місцями загального користування квартири.

За таких обставин заявник просить суд:

- визнати неправомірними дії державних виконавців Управління примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, начальника відділу ОСОБА_7;

- зобовязати державного виконавця відділу примусового виконання відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_6 передати на реалізацію ? частину квартири № 15 будинку № 8 корпусу 8 по проспекту Героїв Сталінграду у м. Києві, яка належить боржнику ОСОБА_3 у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-55/2010, виданого Зарічним районним судом м. Суми.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_1 заявник ОСОБА_2 подану скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просив в задоволенні скарги відмовити, надав до матеріалів справи копії ухвал Оболонського районного суду м. Києва від 24.07.2015 року та від 04.08.2015 року (а.с. 37-41)

Представник Управління примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві державний виконавець Лозова А.І. в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без участі представника управління ДВС та без участі державного виконавця. Подала письмові заперечення проти скарги, в яких просила відмовити у задоволенні скарги (а.с.42-47).

В запереченнях на скаргу державний виконавець Лозова А.І. зазначила, що з 16.07.2010 року на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в м. Києві перебуває виконавче провадження № 20289478 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 30.06.2010 року Зарічним районним судом м. Суми у справі № 2-55 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 6 235 032 грн.

Державний виконавець зазначила, що в ході примусового виконання вчинявся ряд виконавчих дій по виявленню майна боржника.

21.04.2011 року було проведено опис та арешт виявленого майна боржника квартири № 15 будинку № 8 корпусу 8 по проспекту Героїв Сталінграду у м. Києві.

В подальшому рішенням Оболонського районного суду від 02.03.2012 року було визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частину вказаної квартири, виключено вказане нерухоме майно з акту опису та арешту майна та звільнено з-під арешту.

З метою реалізації ? частини квартири державний виконавець направляв подання для визначення частки боржника в спільному майні.

Протягом 2013 року державний виконавець неодноразово призначав субєкта оціночної діяльності для надання письмових висновків з питань визнання ринкової вартості арештованого майна, однак боржник неодноразово подавав заперечення проти результатів оцінки, в звязку з чим призначався субєкт оціночної діяльності для проведення рецензування звітів про незалежну оцінку.

Державним виконавцем направлена заявка на реалізацію арештованого майна, проведення електронних торгів призначено на 22.09.2014 року, однак електронні торги не відбулися.

10.12.2014 року до ДВС надійшла заява боржника ОСОБА_3 про здійснення ним оплати витрат на рецензування звіту та надано квитанцію про оплату від 14.08.2014 року.

Тому в грудні 2014 року державний виконавець виніс дві постанови: 10.12.2014 року про призначення рецензування звіту з незалежної оцінки майна від 20.03.2014 року та 12.12.2014 року про призначення субєкта оціночної діяльності для надання письмових висновків з питань визнання ринкової вартості арештованого майна.

Висновок оцінки майна від 03.04.2015 року надійшов до державного виконавця 15.04.2015 року, після чого знову надійшло заперечення боржника проти результатів оцінки, та державним виконавцем призначено проведення рецензування звіту про незалежну оцінку вартості майна від 03.04.2015 року, а повідомлення про результати рецензування надіслано сторонам виконавчого провадження 24.06.2015 року.

Також держаний виконавець вказує, що при підготовці до реалізації ? частини квартири він отримав довідку ТОВ «Експлуатаційна компанія» від 01.07.2015 року, в якій зазначено зареєстрованими шість осіб, в тому числі троє неповнолітніх. В звязку з чим державний виконавець звернувся з листом до органу опіки та піклування з проханням надати висновок щодо можливості реалізації квартири.

Також державний виконавець повідомив, що згідно відповіді ПФУ від 31.03.2015 року, боржник отримує пенсію, а тому постановою державного виконавця від 21.07.2015 року звернуто стягнення на пенсію боржника.

Тривалий термін перебування на виконанні виконавчого документа державний виконавець пояснює зупиненням виконавчого провадження на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 01.12.2011 року, розгляду судом подання про визначення частки боржника в спільному майні, процесом неодноразової реалізації майна боржника, численними запереченнями боржника при проведенні оцінки майна, порушеннями з боку експертів, проживанням неповнолітніх дітей в арештованій квартирі (а.с.43-47).

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши письмові заперечення державного виконавця, дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

У п.9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк для предявлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим законом, та предявлений до виконання до відділу державної виконавчої служби за належним місцем виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється зловживати процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Державний виконавець зобовязаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій ( ч. 7 ст. 12 Закону).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, ч.1 ст. 12, ч.4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають статусу заявника. До учасників виконавчого провадження, які мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також представники сторін за законом чи договором, які діють від їх імені.

Відповідно до ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ, незалежно від місця виконання судового рішення.

Судом встановлено, що на виконанні в Управлінні примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві перебуває з 16.07.2010 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 30.06.2010 року Зарічним районним судом м. Суми № 2-55/10 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 6 235 032 грн. (а.с.52, 59-60).

В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 21.04.2011 року було проведено опис та накладено арешт на майно боржника, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, що належить боржнику ОСОБА_3 (а.с. 54, 56, 57, 58)

При цьому суд вбачає, що державним виконавцем Дяконом Н.М. порушені вимоги ч. 5 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» стосовно термінів уцінки майна (десятиденний строк) з дня визначення торгів, що не відбулися.

Відповідно до вимог п. 4.7 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженому наказом Мінюста України від 27.10.1999 року № 68/5, повторні прилюдні торги проводяться в місячний строк з дня проведення уцінки,

Пункт 4.8 цього Положення передбачає, що порядок підготовки і проведення прилюдних торгів, визначений цим Положенням, є обовязковим у разі проведення повторних торгів.

Таким чином, порушуючи терміни проведення уцінки майна та терміни проведення повторних торгів державний виконавець Дякон Н.М. діяв неправомірно.

Як вбачається з матеріалів справи, представник стягувача ОСОБА_2 Є Г. неодноразово звертався до начальника відділу примусового виконання УДВС ГУЮ в м. Києві зі скаргами на дії державного виконавця, однак належних і у встановлений законом строк відповідей не отримав (а.с. 20, 21, 22).

В порушення ч. 3, 4, 5 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець Дякон Н.М. не вчинив дії по своєчасній реалізації арештованого майна боржника, а начальник відділу ОСОБА_7 не вжив заходів щодо належного реагування з приводу допущених державним виконавцем порушень Закону під час перевірки матеріалів виконавчого провадження (а.с.19), а тому їх дії суд вважає неправомірними.

Відповідно до ч.1 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження», контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

В ч. 2 ст. 83 Закону вказано, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішенням, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ(або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Державний виконавець Бочковський Т.О., не зважаючи на те, що 26.01.15 року представник заявника ОСОБА_2 звернувся з письмовою заявою, та повторно звернувся з такою ж заявою 27.04.15 року про стягнення з боржника коштів за рахунок пенсії, протягом тривалого часу не виконував необхідні виконавчі дії.

Зокрема, про бездіяльність державного виконавця свідчить і той факт, що 31.03.2015 року отримавши інформацію з Пенсійного фонду України про те, що боржник отримує пенсію року, державний виконавець лише через 4 місяці 21.07.2015 виніс постанову про звернення стягнення на пенсію боржника.

Відповідно до п.4.5.9. «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Мінюсту України від 02.04.2012 року № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або користування яким мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до Закону.

При цьому суд звертає увагу, що протягом всього періоду перебування на виконанні виконавчого документа з 16.07.2010 року, з моменту зясування питання про наявність у власності боржника нерухомого майна та відразу після накладення арешту 21.04.2011 року на вказане нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_2, державним виконавцем не зясовувалось питання щодо реєстрації та проживання у квартирі неповнолітніх дітей.

В подальшому протягом 2012-2014 років державним виконавцем проводились окремі виконавчі дії, направлені на реалізацію арештованого нерухомого майна, під час проведення яких також не зясовувалось питання щодо реєстрації та проживання у квартирі неповнолітніх дітей.

Лише у липні 2015 року державний виконавець витребував довідку з житлово-експлуатаційної організації щодо кількості осіб, які проживають та зареєстровані на житловій площі, з якої встановив наявність реєстрації в квартирі трьох неповнолітніх осіб.

Однак, суд звертає увагу, що інформація, вказана у довідці житлово-експлуатаційної організації, не була перевірена державним виконавцем шляхом звернення до відділу адресно-довідкової роботи Управління державної міграційної служби в м. Києві для підтвердження, чи дійсно дані особи зареєстровані в вказаній квартирі та з якого часу.

При цьому суд вважає, що не зясування протягом тривалого часу (з 2011 року по 2015 рік) в ході примусового виконання рішення суду інформації щодо реєстрації та проживання у квартирі неповнолітніх дітей свідчить про бездіяльність державних виконавців.

Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження, тому дії державних виконавців Дякона Н.М., Бочковського Т.О., Лозової А.І. та начальника відділу ОСОБА_7, які всупереч Закону своєчасно і в повному обсязі не вжили заходів примусового виконання рішення суду, є неправомірними.

За вказаних обставин, суд вважає обґрунтованою скаргу представника стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_9.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 210, 293,383-389 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу представника стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державних виконавців Управління примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві та про зобовязання вчинити виконавчі дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії державних виконавців Управління примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, начальника відділу ОСОБА_7.

Зобовязати державного виконавця Управління примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, в провадженні якого перебуває виконавче провадження за виконавчим листом від 30.06.2010 року № 2-55/10, виданим Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 6 235 032 грн., вчинити передбачені законом виконавчі дії, направлені на реалізацію арештованого майна боржника, а саме: ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_2, що належить боржнику ОСОБА_3

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які беруть участь у справі але не були присутні під час її проголошення, мають право оскаржити її протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Повна ухвала суду складена до 14 серпня 2015 року.

Суддя Г.В. Кривцова