Справа № 682/993/15-ц
Провадження № 2/682/418/2015
31.07.2015 рокуСлавутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Роїк В.П.
при секретарі Мелашенко О.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», про стягнення суми банківського строкового вкладу, процентів, відшкодування моральної шкоди,
В судове засідання позивач направив клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав.
Відповідач ОСОБА_2 акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит» двічі належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи, про що свідчать відповідні поштові повідомлення, однак представник в судове засідання не з"явився та не повідомив про причини неявки. Тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши представлені письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Так судом встановлено, що 08 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі відділення №105 був укладений договір №300131/117044/5-14 в національній валюті на строк з 08 жовтня 2014 року по 08 березня 2015 року.
10 березня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення суми депозиту у зв"язку із закінченням строку дії договору від 08 жовтня 2014 року. Дані вимоги були отримані відповідачем 10 березня 2015 року, про що на заяві наявні відмітка про їх отримання (а.с.9).
Факт неповернення позивачу депозитного вкладу на вказану суму не спростовано відповідачем.
Як визначено ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до положень ч.2 ст. 1060 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Згідно ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку(гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу, а відповідно до ст. 1074 ЦК України в редакції, що виникла на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.
Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Не повертаючи кошти, які належать на праві власності позивачу, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від неї на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув.
Таким чином відмова банку у видачі суми вкладів є незаконною, оскільки позбавляє вкладника права володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами, є порушенням прав вкладника, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить нормам ЦК України.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позивач просить стягнути з відповідача 723 грн.29 коп. процентів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України за 22 дні прострочки виконання грошового зобов»язання.
Згідно ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Договором про банківський строковий вклад (депозит) від 08 жовтня 2014 року не встановлено відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов»язання. Вказаним договором передбачено лише сплату вкладникові 25% річних за час користування коштами з 08 жовтня 2014 року по 08 березня 2015 року.
Оскільки сторонами не встановлено розмір процентів за невиконання грошового зобов»язання, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенні в розмірі 3 процентів річних від простроченої суми в межах заявлених позовних вимог за 22 дні прострочки, що складає 86 грн.95 коп.
Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із наступними змінами спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Оскільки ні нормами Конституції України, ні законом чи іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, ні договором не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди у зв'язку з неповерненням банківського вкладу, вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 480 грн.86 коп.
Керуючись ст. 8, 10, 14, 18, 88, 209, 212, 213,224,226 ЦПК України, суд,-
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір в дохід держави в розмірі 480 грн.86 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя Роїк В. П.