Справа № 462/3544/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/4586/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Івановій О.О.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року у справі за позовом Приватної фірми «Христина» до ОСОБА_4, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «УніКредит Лізинг» про визнання правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_4, у розмірі 1 840 333 грн. 82 коп., які знаходяться на будь-яких рахунках в банківських установах (в тому числі поточних, карткових та депозитних (банківського вкладу) рахунках) та на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_4 в межах суми позову у розмірі 1 840 333 грн. 82 коп.

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що оскаржуваною ухвалою суд наклав арешт на всі його рахунки, зокрема і на пенсійний рахунок № 536, який відкритий 23.12.2010 року у відділенні ПАТ «Кредобанк» у м. Львові, що суперечить ч. 4 ст. 152 ЦПК України. Також вказує, що суд в ухвалі не встановив співмірність виду забезпечення позову із заявленими вимогами, не проаналізував ні позовні вимоги, на майно на яке може бути накладено арешт.

Просить скасувати ухвалу про забезпечення позову Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви директора ПП «Христина» про забезпечення позову, а судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ПП «Христина» про забезпечення позову районний суд виходив з того, що між сторонами виник майновий спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а також накладення арешту на майно в межах суми заявленого позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України одним із способів забезпечення позову є накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 3 вищенаведеної Постанови передбачено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Матеріалами справи встановлено, що Приватна фірма «Христина» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просить визнати недійсним контракт №14-07Х від 30.01.2014 року, укладений між Приватною фірмою «Христина» та ОСОБА_4 про поставку автомобіля марки BMW 520d/F10, 2013 року, обєм двигуна 1997 куб.см., номер шасі WBA5C31030D042164, колір кузову: Alpine non-metallic та застосувати наслідки недійсності правочину Контракту № 14-07Х від 30.01.2014 року шляхом стягнення з ОСОБА_4 на користь Приватної фірми «Христина» вартість автомобіля в сумі 1 840 333, 82 грн. (а.с. 2-7).

Покликання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що в заяві позивача не обґрунтовано доцільність забезпечення позову та не надано доказів такої необхідності, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки такі спростовуються долученими до позовної заяви додатками та заявою про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо співмірності накладення арешту на майно ОСОБА_4 спростовується матеріалами справи та самою ухвалою про забезпечення позову, в якій зазначено, що вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 лише в межах суми позову, у розмірі 1 840 333 грн. 82 коп.

Долучена до апеляційної скарги довідка ПАТ «Кредобанк» № 154-16688/15 про відкритий пенсійний рахунок ОСОБА_4, колегія суддів не бере до уваги, оскільки така складена 26.05.2015 року, тобто після постановлення оскаржуваної ухвали та не була предметом розгляду в суді першої інстанції, що суперечить вимогам ч.1 ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч.1 ст. 154 ЦПК України суд може за заявою однієї із сторін і зважаючи на пояснення другої сторони допустити заміну одного способу забезпечення позову іншим. Заява про заміну способу забезпечення позову розглядається судом у строки, встановлені частиною другою статті 153 цього кодексу. На заміну способу забезпечення позову за заявою відповідача потрібна згода позивача, за винятком випадку визначеного частиною другою цієї статті.

ОСОБА_4 не позбавлений права звернутися з заявою в районний суд відповідно до ч.1 ст. 154 ЦПК України щодо зміни способу забезпечення іншим.

Накладений арешт на майно стосується виключно заборони на відчуження вказаного майна до набрання рішення суду законної сили, тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку районного суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції було достатньо обґрунтованих підстав для постановлення ухвали про забезпечення позову, а тому приходить до висновку, що ухвала постановлена з дотриманням норм закону, підстави для її скасування відсутні, а відтак, апеляційну скаргу слід відхилити, залишивши ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст.209, 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313, п.4 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді Шандра М.М.

ОСОБА_5