У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору про утримання дітей недійсним та стягнення аліментів за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Одеської області від 1 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 8 жовтня 2006 року по червень 2014 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_7. 18 березня 2014 року між ним і відповідачем був укладений шлюбний договір, а також договір про утримання дітей, відповідно до умов якого подружжя домовилося про порядок утримання спільних дітей. У п. 2 цього договору передбачено, що він, батько дітей, зобов'язується надавити аліменти на утримання дітей у розмірі 1 тис. доларів США щомісячно шляхом перерахування на картковий рахунок матері - ОСОБА_4

Позивач зазначав, що на момент укладання договору про утримання дітей він мав стабільний, високий дохід, працюючи моряком за кордоном, проте на даний час не працює і сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі він не в змозі. Крім того, посилався на те, що розмір аліментів визначений в іноземній валюті - доларах США, що суперечить положенням ст. 99 Конституції, ст. ст. 524, 533 ЦК України.

З урахуванням наведеного та з посиланням на ст. ст. 203, 215 ЦК України, позивач просив визнати недійсним договір про утримання дітей та призначити аліменти на їх утримання у твердій грошовій сумі, а саме 2 тис. грн шляхом перерахування на картковий рахунок відповідачки щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір від 18 березня 2014 року про утримання дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, недійсним. Призначено аліменти на утримання синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в загальній сумі 2 тис. грн щомісячно. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти по 1 тис. грн щомісячно з індексацією відповідно до закону, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання кожного з синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до досягнення ними повноліття, починаючи з 20 квітня 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 1 жовтня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що договір про утримання дітей укладено між сторонами з порушенням ст. ст. 524, 533 ЦК України, оскільки розмір аліментів визначений в іноземній валюті, що згідно зі ст. 215 ЦК України є підставою його недійсності. З урахуванням майнового стану позивача суд визначив аліменти у розмірі по 1 тис. грн на кожну дитину.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що у порушення вимог діючого законодавства сторони не визначили еквівалент розміру аліментів у гривнях. Проте позивач просив визнати договір про утримання дітей недійсним в цілому, підстав для чого немає, а визнати п. 2 цього договору не просив, у зв'язку із чим суд не може вийти за межі позовних вимог.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що з 8 жовтня 2006 року по 16 червня 2014 року ОСОБА_3 перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6, а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_7.

18 березня 2014 року між сторонами був укладений шлюбний договір, а також договір про утримання дітей, відповідно до умов якого подружжя домовилося про порядок утримання спільних дітей. У п. 2 цього договору передбачено, що ОСОБА_3 зобов'язується надавити аліменти на утримання дітей у розмірі 1 тис. доларів США щомісячно шляхом перерахування на картковий рахунок матері - ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов до правильного висновку про те, що визначення розміру аліментів в іноземній валюті є порушенням вимог закону, а згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

При цьому відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З посиланням на зазначену норму права апеляційний суд виходив із того, що позивач просив визнати недійсним договір про утримання дітей в цілому, а оскільки недійсним є лише п. 2 цього договору, то суд немає права вийти за межі позовних вимог.

Проте у порушення вимог ст. ст. 10, 11, 179 ЦПК України апеляційний суд не звернув уваги на те, що предметом і підставою позовних вимог є визнання недійсним договору про утримання дітей саме в частині визначення розміру аліментів. При цьому визнання недійсним окремої частини договору не є наслідком недійсності інших його частин.

Разом із тим не можна залишити в силі рішення суду першої інстанції, про що просить заявник, оскільки суд, визначаючи розмір аліментів на утримання дітей, у порушення ст. ст. 180 - 183, 184, 192 СК України, а також вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України свого висновку взагалі не мотивував, із яких саме доказів виходив не зазначив.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можутьвважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у ході якого суду слід уточнити позовні вимоги та ухвалити рішення відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 1 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик