Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/21/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

Іменем України

30.07.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

ОСОБА_2 головуючої,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

при секретареві Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: Пантаївська селищна рада м.Олександрії Кіровоградської області, - про визнання частково недійсним державного акту про власності на земельну ділянку та про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 3 червня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду до ОСОБА_7 із зазначеним позовом.

Посилались на те, що належна відповідачу на праві приватної власності присадибна земельна ділянка знаходиться між належними їм на праві користування присадибними земельними ділянками.

Право власності на земельну ділянку відповідач отримав на підставі рішення Пантаївської селищної ради №48 від 12.02.2003 року та державного акта на право власності на земельну ділянку (серія КР № 040091 від 09.07.2003 року).

У 2012 році ОСОБА_7 почав вимагати від них перенести межі земельних ділянок, посилаючись на те, що фактичний розмір фасадної частини його земельної ділянки не відповідає її розміру, зазначеному у державному акті.

Вважають, що зазначений у державному акті розмір фасадної частини земельної ділянки відповідача є неправильним, оскільки він не узгоджений із технічною документацією на їх земельні ділянки.

Так, у державному акті відповідача розмір фасадної частини дорівнює 20,51 кв.м, у той час як у технічному паспорті на його домоволодіння зі змінами за 1972, 1981, 2000 роки цей розмір становить 20, 0 м. В акті встановлення розмірів фактичних меж земельних ділянок від 26.11.2013 року, складеного Пантаївською селищною радою, він складає 19,75 м.

З викопіювання з чергового кадастрового плану видно, що фасадна лінія по вул..Пархоменка, 47 проведена навскіс та перетинає будинок відповідача. За рахунок цього довжина фасадної лінії збільшилась.

При виготовленні державного акта на право приватної власності на земельну ділянку відповідача були порушені вимоги п.2.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю №28 від 15.04.1993 року, а саме: межі земельних ділянок не були перенесені на місцевості і закріплені межовими знаками, а межі ділянок, які знаходяться у власності і користуванні і проходять по визначеним в натурі контурам, повинні звірятися з наявними планами ділянок.

При приватизації відповідачем земельної ділянки вони давали згоду на сам факт приватизації, тобто про те, що вони не мають до нього межових претензій.

Земельна ділянка по вул..Пархоменка, 49, належна ОСОБА_5 як за технічним паспортом, так і фактично, має довжину 20,50 м. Відповідач вимагає зменшення довжини її земельної ділянки по фасадній частині на 0,90 м, внаслідок чого водяна колонка, збудована на її земельній ділянці ще у 1982 році, опиниться на земельній ділянці відповідача. Відповідач самовільно намагався перенести встановлену нею огорожу вглиб її земельної ділянки та встановив стовпчик, від якого мав намір поставити свій паркан.

Земельна ділянка по вул..Пархоменка, 45, належна ОСОБА_6 за технічним паспортом має довжину по фасадній частині 21,41 м, а фактично становить 20,35м. Відповідач вимагає перенести межу між їх земельними ділянками на 1,51 м вглиб належної йому (позивачу) земельної ділянки до рівня кута гаражу, внаслідок чого будуть порушені ДБН 360-92**, якою встановлено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідської ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0м.

Посилаючись на ці обставини, позивачі просили визнати державний акт на право приватної власності на землю ( серія КР №040091 від 09.07.2003 року), на земельну ділянку кадастровий № :50:012:0001 по вул..Пархоменка, 47 в сел..Пантаївка м.Олександрії Кіровоградської області, виданого ОСОБА_7, недійсним у частині розміру та конфігурації меж між зазначеною земельною ділянкою та земельними ділянками №45 і №49 по вул..Пархоменка у цьому ж селищі. Зобов»язати Пантаївську селищну раду виготовити відповідну документацію та внести зміни у зазначений державний акт, згідно з якими межа від гаражу, розташованого на земельній ділянці №45 по вул..Пархоменка повинна бути віддалена на 1,0 у сторону домоволодіння №47 вглиб двору до задньої межі, а межа між домоволодіннями №47 та №49 залишена без змін. Зобов»язати ОСОБА_7 не чинити перешкод у переобладнанні меж.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 3 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд встановив, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 17.12.2012 року відновлено межі між земельними ділянками №45 і №47 та приведено їх у відповідність із даними земельно-кадастрової документації: від вуличної фасадної роздільної огорожі з вул..Пархоменка на відстані 0,4 м від зовнішньої цегляної стіни самочинно збудованого гаража вглиб двору в напрямку межового знаку №2 у державному акті на земельну ділянку №47 паралельно стіні гаража до задньої межі на відстань 43,2 м.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що приватизація відповідачем присадибної земельної ділянки проведена з додержанням норм чинного законодавства. ОСОБА_5 не є власником ні житлового будинку, ні земельної ділянки №49 по вул..Пархоменка, а тому вона не має права вимагати усунення порушень у землекористуванні. ОСОБА_6, крім того, просить захистити його право, щодо нерухомого майна, збудованого самочинно.

В апеляційній скарзі позивачі просять скасувати рішення через неповне з»ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновку суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Вказують на те, що суд першої інстанції не застосував п.2.2 Інструкції, на який вони посилались у позовній заяві, посилаючись на порушення, допущене під час виготовлення технічної документації при приватизації відповідачем земельної ділянки. Акт встановлення в натурі і виготовлення меж земельної ділянки від .11.2002 року не відповідає вимогам зазначеної Інструкції, оскільки у ньому не зазначено рішення Пантаївської селищної ради, на підставі якого земельна ділянка передана у власність відповідачу. Не зазначено, хто підписував цей акт від імені суміжних землекористувачів, у тому числі і земель загального користування.

У той же час межові знаки не були встановлені в натурі, межі суміжних земельних ділянок не змінювались.

Фактична площа земельної ділянки відповідача є більшою, ніж зазначено у державному акті.

Суд безпідставно відмовив їм у забезпеченні доказів шляхом проведення комплексної судової земельно-будівельної експертизи, чим порушив їх процесуальні права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу ( ч.1ст.16 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 є власником присадибної земельної ділянки ( кадастровий № :50:012:0001), площею 924,80 кв.м у межах згідно з планом, розташованої у смт.Пантаївка Олександрійської міської ради, по вул..Пархоменка,47, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим 09.07.2003 року на підставі рішення сесії Пантаївської селищної ради від 12.02.2003 року №48.

Присадибною земельною ділянкою, розташованою по вул..Пархоменка,45 фактично користується ОСОБА_6 Присадибна земельна ділянка по вул..Пархоменка,49 перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5

Позовні вимоги про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку, належну ОСОБА_8, позивачі мотивували тим, що внаслідок порушення п.2.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №28 від 15.04.1993 року, при виготовленні державного акту, була допущена помилка у конфігурації земельної ділянки, що призвело до необгрунтованого збільшення її розміру по фасадній лінії на 51 см порівняно із даними технічного паспорта та на 76 см порівняно із її фактичним розміром. Посилаючись на те, що фактичний розмір земельної ділянки по фасадній лінії складає всього 19,75 м, відповідач вимагає перенесення паркану, який розділяє земельні ділянки №47 і №49 на 90 см в бік земельної ділянки №49 (ОСОБА_5В.) та на 1м 51 см в бік земельної ділянки №45 (ОСОБА_6Я.). З цією метою ОСОБА_7 зруйнував встановлену ОСОБА_5 огорожу (металеву сітку) та встановив стовпчик, від якого намагався встановити свій паркан.

Суд першої інстанції правильно зазначив у рішенні про те, що на час виготовлення технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на землю чинною була Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року №43.

Згідно із п.1.12 цієї Інструкції складання державного акта на право приватної власності на землю, на право власності на землю та на право постійного користування землею при передачі або наданні земельних ділянок громадянам, підприємствам, установам, організаціям та товариствам громадян всіх видів проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Роботи зі складання державного акта виконуються у такій послідовності: підготовчі роботи; встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; заповнення бланка державного зразка; унесення відомостей щодо складання та видачі державних актів до відповідної бази даних щодо реєстрації землеволодінь та землекористувань згідно з Положенням про реєстрацію землеволодінь та землекористувань, затвердженим Держкомземом України (п.2.1 Інструкції).

Згідно із пунктами 2.3, 2.4, 2.6 Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру ( на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості. Перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив»язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі або до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж ( у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. На план наносяться: межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів; поворотні точки меж земельної ділянки; лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки; річки, озера, канали, лісосмуги, інші елементи ситуації; межі будинків і споруд, розташованих на земельній ділянці; межі вкраплених земельних ділянок сторонніх землевласників і землекористувачів (додається їх список); межі угідь та зон обмежень щодо використання земельної ділянки.

Як видно з матеріалів справи та підтверджується п.5 висновку судової земельно-технічної експертизи, складеного 29.04.2015 року, межі земельної ділянки, розташованої по вул..Пархоменка, 47 у селищі Пантаївка встановлювалися в натурі та закріплювалися межовими знаками, що підтверджується актом від 06.11.2002 року. Ці межі, а також межі, відновлені 05.03.2014 року відповідають межовим знакам і граничним лініям, зазначеним у державному акті, який оспорюється.

Технічна документація зі складання державного акта на право приватної власності на землю, на право колективної власності на землю, на право власності на землю або на право постійного користування землею включає, зокрема, кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів (п.1.16 Інструкції).

Відповідно до чт.198 ЗК України кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; г) виготовлення кадастрового плану.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що непогодження меж із суміжними землекористувачами в процесі здійснення кадастрової зйомки земельної ділянки, щодо якої виготовляється технічна документація, саме по собі не є підставою для визнання державного акта на право власності на землю недійсним. Особи, які вважають, що у такому випадку порушено їх право або інтерес, мають право на захист свого права або інтересу, виходячи з фактів такого порушення, які підлягають доказуванню, якщо ці особи обрали судовий захист.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання державного акта недійсним із заявлених позивачами підстав.

Висновком судової земельно-технічної експертизи встановлено, що розмір правої бокової межі, що є розподільною між земельними ділянками ОСОБА_7 та ОСОБА_6, довжиною 39,64 м, зазначений у державному акті є помилковим, оскільки як у технічному паспорті так і фактично її розмір становить 42,50м. Експертом встановлено, що стосовно кутів повороту конфігурація меж земельної ділянки під №47 по факту в цілому відповідає зазначеній у технічній документації, крім фасадної межі вдовж вул..Пархоменка. По факту межа проходить паралельно вулиці та паралельно фасадної стіни житлового будинку ОСОБА_7, саме так і зазначено в технічних паспортах БТІ, а згідно із державним актом дана межа з боку лівої бокової межі заходить вглиб земельної ділянки.

Проте, належних та допустимих доказів про те, що зазначена невідповідність розміру розподільної межі між земельними ділянками під №45 і №47 призвела до збільшення розміру фасадної лінії земельної ділянки на 0,51 м, і що саме ця обставина порушує земельні права позивачів не надано.

Земельні ділянки, які перебувають у фактичному користуванні позивачів вважаються несформованими ( ст.79-1 ЗК України). Згідно із висновком судової експертизи фактичне користування земельними ділянками як позивачами, так і відповідачем не відповідають даним технічних паспортів (ОСОБА_6, ОСОБА_5В.) та державному акту ( ОСОБА_7І.). У ОСОБА_6 і ОСОБА_7 фактична площа земельних ділянок більша, ніж за документами, у ОСОБА_5 менша.

Відповідно до ч.1ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Спір між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 щодо межі між їх присадибними ділянками вирішено рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 17.12.2012 року, яке набрало законної сили . Доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_7 встановленого цим рішенням порядку розмежування суміжних земельних ділянок ОСОБА_6 не надано. Не надано доказів створення відповідачем перешкод у користуванні присадибною земельною ділянкою і ОСОБА_5

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилося у безпідставній відмові у задоволенні клопотання позивачів про призначення судової експертизи, не призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303. 304. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 і ОСОБА_5 відхилити, а рішення Олександрійського міськрайонного суду від 3 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: