Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8035/15-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 34 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Якухно О.М.

суддів: Зарицької Г.В., Жигановської О.С.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Комунального підприємства "Київпастранс" в особі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо до ОСОБА_2 про стягнення шкоди за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київпастранс" в особі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року Комунальне підприємство "Київпастранс" в особі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо (надалі - КП «Київпастранс») звернулося до суду з даним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 в порядку регресу 5859,55 грн. шкоди, мотивуючи тим, що під час роботи у позивача водієм тролейбуса по її вині відбулася ДТП. За рішенням суду підприємство сплатило майнову шкоду страховій компанії, а тому просить стягнути зазначені кошти з винної особи на підставі ст.ст.1191 ЦК України та ст.130 КЗпП України.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 12 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог КП "Київпастранс" в особі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, КП "Київпастранс" подало апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права. На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги постанову Дніпровського районного суду м.Києва від 31.07.2009 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, якою було встановлено вину ОСОБА_2

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд виходив із того, що вина ОСОБА_2 щодо заподіяння шкоди під час ДТП 17.07.2009 року автомобілю «Тойота» державний номер НОМЕР_1, що належав ОСОБА_3, під керуванням водія ОСОБА_4, не доведена. Зокрема позивачем не надано на вимогу суду матеріали перевірки щодо встановлення причин падіння фрагменту кріплення контактної електромережі тролейбуса, що стало причиною виникнення ДТП.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Згідно із до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків (ст.1172 ЦК України).

Судом встановлено, що з 01.08.2007 року по 22.03.2012 року ОСОБА_2 працювала у Куренівському тролейбусному ремонтно-експлуатаційному депо на посаді водія другого класу. З 01.08.2012 року по 30.11.2013 року працювала у Куренівському тролейбусному ремонтно-експлуатаційному депо у якості контролера-касира (а.с.13-14,28,29).

17.07.2009 року о 12 год. 40 хв. ОСОБА_2, керуючи тролейбусом «ЛАЗ», бортовий номер НОМЕР_4, в м.Києві на перехресті проспекту Визволителів та вулиці Жмаченко не простежила за технічним станом тролейбуса у якого відпав токоприйомник, чим пошкодила транспортний засіб «Тойота» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 (а.с.11).

Рішенням господарського суду м.Києва від 12.06.2012 року були задоволені позовні вимоги страховика ПАТ «УСК «Гарант-Авто», в результаті чого, з власника джерела підвищеної небезпеки, з яким відповідач на момент скоєння ДТП перебувала у трудових відносинах, стягнуто майнову шкоду та судові витрати в розмірі 5 859,55 грн. (а.с.5-10).

Згідно із ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як вбачається із обставин справи, ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з позивачем, а тому питання відшкодування шкоди регулюється нормами трудового законодавства.

Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст.130 цього Кодексу.

Згідно із ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності визначено у ст.134 КЗпП України.

Позивачем не надано доказів щодо існування обставин, які передбачають повну матеріальну відповідальність відповідача, а тому відшкодування шкоди можливе лише в межах середньомісячної заробітної плати працівника, яка становить 3098,52 грн. (а.с.28), за наявності юридичних фактів : порушення працівником трудових обов'язків, наявність прямої дійсної шкоди, причинний зв'язок між порушенням і шкодою та вина працівника.

Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 31.07.2009 року ОСОБА_2 визнано винною у порушенні вимог п.2.3 ПДР та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і накладено адміністративний штраф у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови складало 340 грн. (а.с.11).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В порушення зазначеної процесуальної норми суд першої інстанції вважав постанову суду у адміністративній справі як один із доказів і на підставі ст.60 ЦПК України не прийняв до уваги встановлені нею обставини.

ОСОБА_2 працювала водієм, а тому до її трудових обов'язків входило дотримання Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) при керуванні транспортним засобом.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що відповідач не дотрималася вимог п.2.3 б ПДР України, який зобов'язує водія для забезпечення безпеки руху стежити за технічним станом транспортного засобу, що призвело до пошкодження іншого транспортного засобу, тобто судом встановлено неналежне виконання трудових обов'язків ОСОБА_2, її вина у заподіянні шкоди та причинний зв'язок між порушенням і шкодою.

До категорії прямої дійсної шкоди належить виплата на користь інших суб'єктів у порядку покриття шкоди, оскільки організація відповідає за шкоду, спричинену діями її працівників.

Рішенням господарського суду м.Києва від 12.06.2012 року розмір страхового відшкодування, який стягнуто з КП «Київпастранс»» визначено в сумі 4126,26 грн., що є прямою дійсною шкодою.

Стягнутий рішенням суду судовий збір в сумі 1609,5 грн. та 3 % річних в сумі 123,79 грн. не можна віднести до прямої дійсної шкоди, оскільки вони є наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання КП «Київпастранс» перед страховою компанією і пов'язані із їх винними діями, а не діями відповідача, тому в цій частині вимоги є безпідставними.

Відповідно до ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п.20 постанови № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.

Згідно платіжного доручення № 25194 КП «Київпастранс» здійснило перерахування коштів за рішенням суду 19 лютого 2013 року, а до суду звернулося 28 травня 2015 року.

Доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду позивачем не надано.

Посилання позивача на те, що згідно ст. 257 ЦК України строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки, безпідставні, оскільки спірні правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України, де у ст. 233 цього кодексу встановлено, строк звернення до суду, а не позовна давність.

За таких обставин, вимога про стягнення шкоди в сумі 3098,52 грн. (середній місячний заробіток) задоволенню не підлягає за пропуском строку звернення до суду.

На підставі викладеного, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київпастранс" в особі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо задовольнити частково.

Скасувати рішення Богунського районного суду м.Житомира від 12 серпня 2015 року та ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позову Комунального підприємства "Київпастранс" в особі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо до ОСОБА_2 про стягнення шкоди в сумі 2761,03 грн. за безпідставністю.

Відмовити у задоволенні позову Комунального підприємства "Київпастранс" в особі Куренівського тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо до ОСОБА_2 про стягнення шкоди в сумі 3098,52 грн. за пропуском строку звернення до суду.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: