Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №332/1503/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Провадження №22ц/778/4441/15 Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань України в м. Запоріжжя про відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок каліцтва, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» про відшкодування моральної шкоди.

У позові зазначала, що вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах з липня 1972 року по травень 2001року. Працювала на посаді машиніста крана металургійного виробництва в шкідливих умовах, у зв"зку з чим отримала професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 14.05.2002 року їй було встановлено 55% втрати професійної працездатності у зв"язку з професійним захворюванням, встановлено третю групу інвалідності.

Посилаючись на те, що ушкодженням здоров"я під час виконання трудових обов"язків їй завдано моральну шкоду, оскільки через стан свого здоров"я вона позбавлена можливості не тільки повноцінно працювати, але й продовжувати звичайний для неї спосіб життя, просила суд стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 55000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 2000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачем по справі ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» рішення в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з липня 1972 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь», працюючи на посаді кранового машиніста, 18 травня 2001 року звільнилася за власним бажанням у зв"язку з виходом на пенсію(а.с.5).

Згідно з актом розслідування професійного захворюванян , складеного 11.02.2002 року, у ОСОБА_2 виявлено професійне захворювання у виді полінейропатії рук 2 ст. зі стійкою периферичною ангіодистонією, дистрофією у вигляді плечолопаткового периартроза, НФ-2 ст., дефартозу дрі бних сугловій кістей.

Причиною виникнення професійного захворювання зазначено те, що на всіх кранах тверді седіння, пристосовані, при управлінні кранами лікті знаходяться „на вісу" або на контролері, при огляді робочого майданчика здійснюються нахили в різні сторони у кількості 56,5% робочої зміни. Рівні вібрації перевищують ПДУ, статичне навантаження при роботі однією рукою перевищує норму.(а.с.7).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК 14.05.2002 року, ОСОБА_2 було встановлено 55% втрати професійної працездатності у зв"язку з професійним захворюванням, встановлено третю групу інвалідності(а.с.110,111).

Відповідно до ст.ст. 21, 28, 34 Закону України від 23.09.1999 року „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у редакції, чинній на час встановлення позивачеві стійкої втрати професійної працездатності, обов"язок по сплаті страхової виплати за моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання, покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадківна виробництві.

Задовольняючи частково позов, заявлений у квітні 2015 року ОСОБА_2 не до Фонду, а до ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що позивачем правильно визначений відповідач, оскільки відповідно до ч.8 ст. 36 Закону України від 23.09.1999 року „Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування" у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу україни та Кодексу законів про працю України.

При вирішенні питання щодо належності відповідача суд правильно застосував норми матеріального права.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом"якшують або скасовують відповідальність особи.

Виключення ж відшкодування моральної шкоди із складу страхових виплат, передбачених ст.ст. 34,36 Закону у редакції від 01.01.2015 року, виключає і обов"язок, а отже і відповідальність Фонду по їх оплаті.

Відповідно до положень ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці покладено на роботодавця.

Згідно ст. 13 Закону України „Про охорону праці" роботодавець зобов"язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони здоров"я.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди"( з подальшими змінами) роз"яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України(набрав чинності з 13.01.2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у незабезпечних для життя і здоров"я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організаації свого життя, обов"язок по відшкодуванню моральної( немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Оцінивши надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов правомірного висновку про те, що підприємством було порушено право позивачки на безпечні умови праці, внаслідок чого у неї виникло професійне захворювання, що спричинило їй душевні та фізичні страждання у зв"язку з неможливістю вести повноцінний образ життя, необхідністю проведення регулярного стаціонарного лікування.

Зазначений висновок суду відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004, відповідно до якого ушкодження здоров"я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов"язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Разом з тим, колегія вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без врахування роз"яснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди"( з подальшими змінами), відповідно до яких розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазначв позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.Зокрема, враховується стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Мотивів визначення розміру грошового відшкодування спричиненої ОСОБА_2моральної шкоди у сумі 2000 грн. суд у рішенні не навів.

Між тим, колегія вважає, що при визначенні розміру відшкодування суд не врахував у повній мірі всі конкретні обставини, а саме, ступінь втрати працездатності позивача, те, що вона переносить фізичний біль від отриманого професійного захворювання, щорічно перебуває на стаціонарному лікуванні, а тому визначена судом сума відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. є заниженою і не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивачки.

За вказаних обставин колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення моарльної шкоди у сумі 55 000 грн. підлягають задоволенню частково.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_2 грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн., враховуючи, зокрема, те, що встановлення їй Ш групи інвалідності лише обмежило умови, за яких вона могла працювати.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2015 року по даній справі в частині стягнення моральної шкоди в сумі в сумі 2000 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на користь ОСОБА_2 грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000(десять тисяч) грн.

В решті рішення, у тому числі в частині стягнення судового збору, залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: