Справа № 459/5311/14 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/4169/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника відділення виконавчої дирекції

Фонду соціального страхування від нещасних випадків на

виробництві та професійних захворювань України в

м. Червонограді Львівської області ОСОБА_2,

представника ДП «Львіввугілля» - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Шахта "ОСОБА_1" на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 березня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, Державного підприємства "Львіввугілля", ПАТ "Шахта "ОСОБА_1" про стягнення на його користь 50000.00 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров"я внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Львіввугілля" на користь ОСОБА_4, - 7300,00 грн. відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок професійного захворювання. Стягнуто з ПАТ "Шахта "ОСОБА_1" на користь ОСОБА_4 - 4700,00 грн. відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржило ПАТ "Шахта "ОСОБА_1", вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі посилається на те, що позивач при працевлаштуванні був ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку, умовами праці, наявності на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, наслідків їх впливу на здоров"я та правами на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, а отже, при виборі професії, пов"язаної зі шкідливими умовами прац,і ОСОБА_4 з розумінням піддавав себе під вплив шкідливих факторів та можливих наслідків їх впливу на здоров"я. Також апелянт зазначає, що позивач до працевлаштування на ДВАТ "Шахта "ОСОБА_1" на протязі значного періоду загального підземного стажу перебував у трудових відносинах з рядом інших гірничих підприємств, тому з огляду на це важко встановити ступінь вини ПАТ "Шахта "ОСОБА_1" у спричиненні моральної шкоди. Крім цього, ПАТ "Шахта "ОСОБА_1" просить врахувати факт відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження наявності моральної шкоди у зв"язку з роботою в шкідливих умовах праці. З наведених підстав просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 до ПАТ "Шахта "ОСОБА_1" про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, Державного підприємства "Львіввугілля" на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції з врахуванням глибини моральних страждань позивача внаслідок професійного захворювання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи погіршення стану його здоров»я, що призводить до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв»язків, враховуючи стаж роботи в шкідливих умовах праці на шахтах ДП «Львіввугілля», ПАТ «Шахта «ОСОБА_1», прийшов до переконання про стягнення на користь позивача з ДП «Львіввугілля» 7300.00 грн., з ПАТ «Шахта «ОСОБА_1» 4700.00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

З роз»яснень п.п. 3, 9, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 21.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вбачається, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.), за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що позивач впродовж з 1983 р. по 1997 р. працював на підприємствах по видобутку вугілля, які на даний час входять до складу ДП "Львіввугілля", а також в період з 1997 по 2003 р. працював на шахті №9 "Великомостівська", на даний час ПАТ "Шахта "ОСОБА_1".

З акту розслідування нещасного випадку на виробництві № 11 від 24.05.2002 р., складеного ДВАТ Шахта "Надія", встановлено, що позивач, виконуючи трудові обов'язки під землею у шахті, внаслідок падіння куска породи травмував руку.

26.03.2003 р. відповідачем (ДВАТ Шахта "Надія") було складено акт розслідування професійного захворювання форми П-4, яким встановлено, що останні виникли внаслідок праці у шкідливих умовах під землею на протязі 19 р. 3 м. з яких 5 р.2 м. на шахті "Надія" у шкідливих умовах праці внаслідок запиленості повітря робочої зони, несприятливих факторів мікроклімату.

Висновком обласної МСЕК від 14.05.2003 р. ОСОБА_4 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності, наступним оглядом МСЕК від 01.04.2004 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності по професійних захворюваннях радикуліт 30% , антракосилікоз - 20 % та 10% - по трудовому каліцтву від 22.05.2002 р. Вперше, повторним переоглядом МСЕК від 09.03.2006 р. йому безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності по професійних захворюваннях а саме: 30% - радикуліт, 20 % - антракосилікоз та 10% по трудовому каліцтву.

З наданих позивачем виписок з історії хвороби вбачається, що внаслідок роботи в особливо шкідливих та тяжких умовах праці під землею у шахтах ДП «Львіввугілля», ПАТ «Шахта «ОСОБА_1», позивач захворів, неодноразово перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, захворювання професійні, пов»язані з виконанням роботи в шахтах, а саме: антракосилікоз 1 ст, емфізема легень ДН 1-11, хронічний вертброгенний попереково-крижовий радикуліт в стадії загострення, порушення рухової функції хребта.

З огляду на те, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок професійних захворювань та трудового каліцтва при виконанні своїх трудових обов'язків, у зв'язку з якими ОСОБА_4 було встановлено вперше ІІІ групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності по профзахворюваннях, а також у подальшому встановлено, ще 10% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву, враховуючи те, що позивач частково втратив працездатність, він обмежений у рухах, постійно відчуває біль, не може виконувати повноцінно роботу при веденні домашнього господарства, став інвалідо, що суттєво погіршило уклад його життя, вимагає додаткових зусиль для його належної організації, суд прийшов до вірного висновку, що позивачу завдано моральної шкоди.

Колегія суддів вважає безпідставним та необгрунтованим посилання апелянта на те, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних страждань, оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 р. №1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням хздоров»я тощо. Ушкодження здоров»я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

Відтак доводи апелянта про те, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди, безпідставні і не ґрунтуються на законі, оскільки сам факт ушкодження здоров»я свідчить про заподіяння моральної шкоди.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, те, що позивач зазнав професійного захворювання внаслідок роботи у шкідливих, небезпечних для життя і здоров»я умовах праці, у зв»язку з чим став інвалідом 111 групи, внаслідок таких умов праці у нього погіршився стан здоров»я, він неодноразово був змушений звертатися за отриманням медичної допомоги до медичних закладів, де йому було встановлено діагноз: пневмоконіоз 1 ст., емфізема легень 11 ст. ДН 1-11 (один два) ст., хр. попереково крижова радикулопатія І ст., що підтверджується медичними довідками, всі ці обставини суттєво погрішили уклад його життя, вимагають додаткових зусиль для його належної організації, беручи до уваги характер немайнових втрат, їх тривалість і неможливість відновлення, а також обсяг додаткових зусиль, необхідних йому для організації свого життя, неодноразове перебування на лікуванні, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, глибину його фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір морального відшкодування відповідає характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, глибині його фізичних та душевних страждань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, враховуючи характер заподіяної позивачу шкоди, глибину фізичних та душевних страждань, а також вимоги розумності та справедливості, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, і з урахуванням загального стажу роботи позивача на підземних роботах, що становить 19 років 3 місяці, з яких, 5 років 2 місяці позивач працював на шахті «Надія», 14 років 1 місяць на підприємствах ДП «Львіввугілля», прийшов до висновку, що і ДП «Львіввугілля, і ПАТ «Шахта «ОСОБА_1» повинні нести відповідальність і стягнув на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_4 з Державного підприємства "Львіввугілля" 7300.00 грн., з ПАТ "Шахта "ОСОБА_1" 4700.00 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди та стягуючи з ПАТ «Шахта «ОСОБА_1» 4700.00 грн. судом першої інстанції вірно враховано те, що за час роботи ОСОБА_4 на ПАТ «Шахта «ОСОБА_1» з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого позивачу травмовано руку, і в подальшому встановлено 10% втрати професійної працездатності по трудовому каліцтву.

Доводи апеляційної скарги про несправедливість визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, є безпідставними і спростовуються вищенаведеним.

У зв»язку з набранням чинності з 01.01.2015 року Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці", суд першої інстанції керуючись принципом прямої дії Закону у часі, застосовуючи закон, який діє на час прийняття рішення суду, прийшов до вірного висновку, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді не є належним відповідачем, оскільки, в силу наведеної вище норми, обов'язок відшкодування моральної шкоди, законодавець покладає на особу, яка її завдала і така підлягає стягненню відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, а відтак відмовив у задоволенні позову до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді.

Інші доводи апеляційної скарги ПАТ «Шахта «ОСОБА_1» не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного підприємства "Шахта "ОСОБА_1" відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

ОСОБА_5