УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 7 липня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що перебуває з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі з травня 2006 року, від якого мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. За домовленістю з відповідачкою з 3 січня 2013 року він оформив відпустку по уходу за дитиною та доглядає за нею. ОСОБА_4 працює, проте ухиляється від надання допомоги на утримання дитини, хоча вони проживають в одній квартирі. У зв'язку з наведеним позивач просив стягнути зі ОСОБА_4 на його користь на утримання дочки аліменти у сумі 1 250 грн щомісячно.

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що у жовтні 2014 року вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу зі ОСОБА_3, який розірвано рішенням суду від 26 січня 2015 року. Відносини зі ОСОБА_3 не склалися, він не погоджується реєструвати дитину в квартирі, останнім часом став агресивним, застосовує до неї фізичну силу. Хоча ОСОБА_3 оформив відпустку по уходу за дитину, проте нею не займався, дитина потребує уваги. Щоб уникнути стресів та скандалів, які останнім чином вчиняє ОСОБА_3, позивачка зазначала, що має намір проживати окремо від нього і просила визнати місце проживання дочки з нею та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову - 28 січня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 7 липня 2015 року рішення районного суду в частині розміру аліментів змінено. Зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/3 до 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції змінити, виключивши посилання на місце проживання малолітньої дитини і зазначити місце роботи ОСОБА_3 в частині стягнення аліментів.

Отже, судові рішення в частині позову ОСОБА_3 не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю у квартирі АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_3 не просив визначити місце проживання дитини з ним та враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд визначив місце проживання дитини з матір'ю. Також суд стягнув з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, вказавши, що місце його роботи невідоме.

Змінюючи рішення районного суду та зменшуючи розмір аліментів з 1/3 до 1/4 частини з усіх його видів заробітку, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 вже платить аліменти на утримання дитини від іншого шлюбу в розмірі 1/4 частини доходу, тому загальна сума стягнень буде перевищувати максимально визначений розмір стягнення згідно із законом.

Проте повністю погодитись з таким висновком судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення частково не відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 5 травня 2006 року по 26 січня 2015 року, від якого мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з матір'ю.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

У порушення наведених норм матеріального та процесуального права, а також вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суд першої інстанції взагалі не зазначив, з яких підстав та з яких фактичних обставин він виходив, стягуючи аліменти зі ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. Зазначивши, що ОСОБА_3 не працює, районний суд не звернув уваги на докази, наявні у справі, про його місце роботи у приватному акціонерному товаристві «Діпрозв'язок» заступником голови правління (а.с. 53-66), що впливає на необхідність врахування при визначенні розміру аліментів.

При цьому апеляційний суд, зменшуючи розмір аліментів, у порушення наведених норм права також не вказав підстав, з яких він виходив при визначенні розміру аліментів, пославшись лише на те, що ОСОБА_3 вже платить аліменти на дитину від іншого шлюбу, проте не визначився із тим, чи є це саме по собі правовою підставою для зменшення розміру аліментів і не уточнив місце роботи ОСОБА_3

Крім того, у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що у разі пред'явлення до особи, яка вже сплачує аліменти, позову про стягнення їх на дитину від іншої матері суд має вчинити передбачені ч. 3 ст. 36 ЦПК України дії щодо залучення одержувача аліментів до участі у справі.

Судами встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року зі ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 всіх видів його доходу (а.с. 102-103), зазначене рішення суду надано районному суду до ухвалення рішення.

У порушення наведених норм права та вимог п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд не визначився зі складом осіб, які беруть участі у справі, і в порядку, передбаченому ЦПК України, не залучив ОСОБА_9 до участі у справі.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Визначаючи місце проживання малолітньої дитини з матір'ю за конкретною адресою суд у порушення вимог ст. ст. 214-215 ЦПК України не надав правової оцінки вимозі позивачки про визначення місця проживання дитини з нею без зазначення адреси та не встановив, чи не виникнуть у подальшому у зв'язку з цим порушення прав дитини.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення в частині вимог ОСОБА_4 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 7 липня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик