Справа № 309/452/15-ц
Провадження № 2/309/606/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді Савицький С.А.

при секретарі: Турдай В.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Хустського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що відповідач проживає в АДРЕСА_1 та являється усиновленим сином своїх батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджено витягом з державного реєстру актів цивільного стану. На протязі 2013-2014 років відповідач приїжджав до неї додому, постійно дзвонив на мобільний телефон їй, приїжджав неодноразово до її рідної сестри додому, та в присутності сусідів стверджував, що вона являється його рідною матір'ю. Із-за висловів відповідача та його дій у мешканців села, де позивачка народилася (с. Широкий Луг) та в селі де вона мешкає (с. В. Уголька), склалося про неї негативне враження, що вона жінка легкої поведінки. В зв'язку з цим її колишній чоловік, з яким вона не проживає, висловлюється і висловлювався нецензурними словами в її адресу та говорить, що позивачка не хоче зізнатись про те, що фактично являється матір'ю відповідача.

В своїй позовній заяві позивачка також вказує на те, що вона народилася в селі Широкий Луг, де проживає вся її рідня, де її всі знають як таку, що не була дівчиною легкої поведінки, і ніяк не могла завагітніти в той період коли стверджує відповідач, так як в той час їй було 15 років, постійно перебувала під наглядом батьків, з села де вона мешкала нікуди не відлучалась, що можуть підтвердити сусіди, де вона проживала. По вирішенню питання про те, що позивачка не являється матір'ю відповідача, вона запрошувала журналістів з телебачення «Це стосується кожного», де їй запропоновано було зробити генетичну експертизу - на що вона погодилась, але відповідач на той час виїхав на заробітки в Росію.

Конфлікти, які неодноразово виникали між позивачкою та відповідачем супроводжувалися образами з боку відповідача і є принизливими та такими що порушують моральні засади суспільства, загальновизнані правила співжиття, що в цілому є неетичним з боку відповідача та порушують її особисті немайнові права. Крім того, зазначені дії були здійснені в присутності сторонніх осіб. Підтвердити факт, що відповідач висловлювався образливими словами в адрес позивачки, та висловів «яка я мати, що не хоче признати свого рідного сина» можуть свідки. Позивачка неодноразово з даного приводу усно зверталася до правоохоронних органів та дільничного інспектора Вишкова, дані звернення позитивних результатів не дали.

Позивачка вважає, що ця неправдива та негативна інформація поширена відповідачем принижує її честь, гідність та порушує її право на повагу до гідності, а поведінка відповідача порочить її як в селі де вона народилась так і в селі де вона мешкає.

Своїми регулярними неправомірними діями, відповідач спричинив їй моральну шкоду, яка включає в себе душевний біль, що зумовлений вислуховуванням з боку відповідача в її адресу постійних образ. Важкість моральних страждань позивачка оцінила в розмірі 10 000 гривень.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 у повному обсязі підтримала позовні вимоги, та посилаючись на обставини, викладені в позові, просила суд визнати дії відповідача такими, що порушили честь, гідність та стягнути з нього на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 гривень та понесені судові витрати по справі

У судовому засіданні представник відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала в повному обсязі та посилаючись на те, що відповідач дійсно розшукував свою біологічну матір і неодноразово мав розмову з позивачкою, однак при цьому він не лаявся та не робив тих дій про які вказує позивачка в позові.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе, членів своєї сім'ї, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної розповсюдженням недостовірної інформації.

Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ч.1 п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода в тому числі полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27.02.2009 року роз'яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Згідно ст. 30 Закону України "Про інформацію", - ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. При цьому, оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

При розгляді даної справи, суд враховує також міжнародно-правові зобов'язання України в сфері свободи слова, свободи вираження поглядів.

Відповідно до ст. 17 Закону «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Слід зазначити про те, що право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Так, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст.10 Конвенції захищає і погляди, критичні зауваження або припущення,

Як слідує з вимог ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

В той же час Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як слідує з позовних вимог, позивачка вказує на те, що її честь, гідність була порушена відповідачем шляхом вчинення протиправних дій відносно неї, а саме що відповідач висловлювався образливими словами в адрес позивачки, та висловів «яка я мати, що не хоче признати свого рідного сина» , однак доказів цього крім твердження в позовній заяві позивачем не надано, як і не надано і інших доказів протиправної поведінки відповідача, який заперечував проти позову.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, суд також відмовляє позивачці в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. оскільки дана вимога є похідною від вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації.

Таким чином, позивачкою належними та допустимими доказами не доведено причинного зв'язку між протиправними діями відповідача та порушенням прав позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, ст. ст. 10, 60, 90, 212-215, 218 ЦПК, керуючись ст. 34 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", ст. 30 Закону України "Про інформацію", ст. ст. 23, 215, 216, 235, 277, 299, 1167 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Закарпатської області.

Суддя Хустського

районного суду: підпис Савицький С.А.

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.