У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Касьяна О.П., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - Берегівська сільська рада Мостиського району, відділ Держземагенства в Мостиському районі, про визнання права користування земельною ділянкою та зобов'язання не чинити перешкод в користуванні такою, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом та уточнивши його просив визнати за ним право користування прибудинковою територією, розташованою між житловим будинком №50 та спільною межею будинковолодінь №50 та №51, яка знаходиться на відстані 3м від фундаменту будинку АДРЕСА_1 відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 22 січня 2015 року №004/15, складеного судовим експертом ТзОВ «Гал-світ»; зобов'язати ОСОБА_5 не чинити йому перешкод в доступі до прибудинкової території, розташованої між житловим будинком №50 та спільною межею будинковолодінь №50 та №51, та перешкод щодо встановлення огорожі по лінії межі, яка проходить між їх земельними ділянками.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ті обставини, що він є власником будинковолодіння АДРЕСА_2, а власником суміжного будинковолодіння № 51 є ОСОБА_5, яка безпідставно використовує його прибудинкову територію, оскільки межа (огорожа) між їх земельними ділянками, яка повинна проходити на відстані 1 метра вздовж будинку, відсутня

Крім того, відповідачка не визнає його права на користування та володіння спірною прибудинковою територією, чинить йому перешкоди в доступі до земельної ділянки і перешкоджає у встановленні (перенесенні) відповідної огорожі.

Вказує, що протягом тривалого часу він намагався вирішити спір в договірному порядку, однак відповідачка ігнорує його звернення, тому він неодноразово звертався в Берегівську сільську раду Мостиського району Львівської області із заявами про встановлення межі між зазначеними будинковлолодіннями, однак сільська рада кожного разу відмовляла йому у цьому, просив задовольнити позов.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 02 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, надав належну оцінку обставинам справи, повно та всебічно з'ясував та встановив їх, і правильно виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, як передбачено ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не довів право користування земельною ділянкою біля будинку в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача та факт переходу права користування земельною ділянкою у визначених розмірах та межах в порядку спадкування будинку в 2010 році, тому підстав для задоволення позову немає.

При цьому оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно відхилити, рішення Мостиського районного суду Львівської області від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Мостиського районного суду Львівської області від 02 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.П. Касьян

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук