провадження № 2/760/5087/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2015 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

За участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

За участю представника позивача Джаловян І. А., представника відповідача-1 Мацко Д. А., представника відповідача-2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту, ухвалив таке рішення.

Позиції осіб, які беруть участь у справі:

12.06.2015 позивач звернувся до суду з позовом до ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві про звільнення майна з-під арешту, у якому просив зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 67,40 кв. м, житловою площею 43,20 кв. м, накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 21.01.2015, та зобов'язати ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві винести постанову про звільнення з-під арешту квартири АДРЕСА_1 і направити її на виконання до органу, який здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що Солом'янський районний суд м. Києва 25.02.2014 ухвалив заочне рішення у справі № 760/20042/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким задовольнив позовні вимоги. У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №013/708954-КV від 20.08.2008 в розмірі 1 200 000 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 67,40 кв. м, житловою площею 43,20 кв. м.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2014 з мотивувальної частини заочного рішення виключено посилання на статтю 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». В іншій частині рішення залишено без змін.

Отже, заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25.02.2014 набрало законної сили 12.11.2014.

Позивач відповідно до вимог Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» звернувся до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві із заявою про реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно. Однак, позивач отримав рішення ро відмову у державній реєстрації, оскільки у Державному реєстрі речових прав наявний арешт на все майно, що належить ОСОБА_4

Так, заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30.04.2013 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Украсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 40.29-48/142 від 17.04.2007, що включає 352 670,74 грн. - заборгованість за кредитом, 131 251,90 грн. - заборгованість за процентами, 34 586,95 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 15 421,76 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів. Також стягнуто на користь банку судовий збір у розмірі 3 441 грн.

Після набрання зазначеним рішенням законної сили позивач звернувся до ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження, у якій просив накласти арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_4 та виключно на рухоме майно боржника.

Однак, 21.01.2015 державний виконавець ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві виніс постанову, якою наклав арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4

У зв'язку з накладеним арештом позивач не може зареєструвати право власності на вищезазначену квартиру на підставі рішення суду від 25.02.2014, а тому і звернувся до суду з цим позовом.

30.06.2015 суд за клопотанням позивача на підставі статті 33 ЦПК залучив до участі у справі ОСОБА_4, як співвідповідача.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача-1, ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що Відділ не є належним відповідачем у цій справі.

Представник відповідача-2, ОСОБА_4, проти позову заперечував. Свої заперечення представник відповідача-2 обґрунтував тим, що виконання рішення у справі № 760/20042/13-ц, яким визнано право власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк», зупинено ухвалою Верховного Суду України від 25.05.2015 у справі 6-482ц15. Крім того, рішення від 30.04.2014, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором, оскаржується у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а виконання цього рішення також зупинено ухвалою ВССУ від 27.04.2015.

На думку представника відповідача-2, задоволення касаційних скарг безумовно виключатиме можливість задоволення цього позову, тому просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд

встановив:

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30.04.2014 у справі № 760/28239/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.11.2014, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Украсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 40.29-48/142 від 17.04.2007, що включає 352 670,74 грн. - заборгованість за кредитом, 131 251,90 грн. - заборгованість за процентами, 34 586,95 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 15 421,76 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів. Також стягнуто на користь банку судовий збір у розмірі 3 441 грн. (а.с. 57-61).

Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 21.01.2015 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-902/14 від 19.01.2015, виданого Солом'янським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» боргу у розмірі 534 201,37 грн. (а.с. 65).

Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 21.01.2015 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_4 (а.с. 66).

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.02.2014 у справі № 760/20042/13-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, позовні вимоги задоволено. У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 013/708954-КV від 20.08.2008 в розмірі 1 200 000 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 67,40 кв. м, житловою площею 43,20 кв. м. (а.с. 46-48).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.11.2014 з мотивувальної частини заочного рішення суду першої інстанції виключено посилання на статтю 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». В іншій частині рішення залишено без змін (а.с. 51-54).

18.03.2015 та 23.04.2015 рішеннями державного реєстратора ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав наявний арешт на все майно, що належить ОСОБА_4

15.05.2015 позивач подав скаргу на дії державного виконавця в частині накладення арешту на все майно ОСОБА_4, у якій просив зняти арешт з нерухомого майна (а.с. 67-69).

Листом заступника начальника ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 08.06.2015 № 525/21 відмовлено у задоволенні зазначеної скарги та роз'яснено, що відповідно до статті 60 Закону «Про виконавче провадження» у разі незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду (а.с. 70-71).

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Суд встановив, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 визнано за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі заочного рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25.02.2014, яке набрало законної сили 12.11.2014.

У зв'язку з цим, вимоги про визнання права власності на квартиру позивач не пред'являв.

Представник відповідача-2 факт визнання права власності за позивачем на підставі рішення суду не заперечував, однак наголошував на тому, що право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, а тому у позивача воно ще не виникло. Враховуючи зазначене, посилання позивача на правові норми, які регулюють захист права власності, є передчасними.

Суд частково погоджується з аргументами представника відповідача-2 і звертає увагу на таке.

Законодавець пов'язує набуття права власності на нерухоме майно з моментом державної реєстрації права на нерухоме майно відповідно до Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

До державної реєстрації права власності за новим власником, він не має права розпоряджатися цим майном, оскільки реєстрація права власності зберігається за попереднім власником, проте він має право на захист свого володіння на підставі статті 396 ЦК. При цьому потрібно зважати на те, що після набрання законної сили рішенням суду про визнання права власності на нерухоме майно, але до державної реєстрації переходу права власності, попередній власник також не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно на підставі рішення суду вибуло з його володіння.

На сьогоднішній день на спірну квартиру накладений арешт при здійсненні виконавчого провадження щодо стягнення кредитної заборгованості, де стягувачем є ПАТ «Укрсоцбанк», а боржником ОСОБА_4 Враховуючи наявний арешт, банк не може здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно і здійснювати усі правомочності власника.

З огляду на викладене, та враховуючи те, що на сьогоднішній день рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно, набрало законної сили, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині зняття арешту з квартири.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві винести постанову про звільнення з-під арешту квартири АДРЕСА_1 і направити її на виконання до органу, який здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, то в їх задоволенні належить відмовити з огляду на таке.

У пункті 24 постанови № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору».

Позивач правомірно пред'явив позов до боржника ОСОБА_4, а особа, в інтересах якої накладено арешт, є сам позивач, як стягувач у іншому виконавчому провадження. Щодо ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві, то він не є належним відповідачем у цій справі.

Відповідно до статті 1 Закону «Про державну виконавчу службу» «Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України.

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом».

Виходячи з норм Законів «Про державну виконавчу службу» і «Про виконавче провадження» у державної виконавчої служби немає спільних чи однорідних прав та обов'язків стосовно позивача. Це суперечить правовому статусу державної виконавчої служби, визначеному у вищезазначеному Законі. Державна виконавча служба вчиняє виконавчі дії від імені держави, тому в неї не можуть бути спільні чи однорідні права і обов'язки з особами, які звернулися до неї.

Отже, державна виконавча служба в розумінні статті 30 ЦПК не є особою, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня її юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення.

Крім того, суд звертає увагу, що за правилами частини другої статті 60 Закону «Про виконавче провадження» «у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника».

Отже, враховуючи відсутність юридичної заінтересованості ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві у задоволенні позову, в частині вимог до цього відповідача належить відмовити.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіляючи судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд зазначає, що з відповідача-2 належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Оскільки позивач при поданні позову не пред'явив вимоги матеріального характеру, а сплатив судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено законом, йому належить повернути з Державного бюджету України різницю у розмірі 3 410,40 грн.

Керуючись Законом «Про державну виконавчу службу», Законом «Про виконавче провадження», Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК, суд

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 про звільнення майна з-під арешту - задовольнити частково.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 67,40 кв. м, житловою площею 43,20 кв. м, накладеного постановою Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 21 січня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок) судового збору.

Повернути з Державного Бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 3 410,40 грн. (три тисячі чотириста десять гривень 40 копійок) судового збору, сплаченого ним в більшому розмірі, ніж встановлено законом, згідно з платіжним дорученням № від 08 червня 2015 року, оригінал якого знаходиться у матеріалах справи, на розрахунковий рахунок №0010, отримувач УДКСУ у Солом'янському районі м. Києва, код отримувача 38050812, банк отримувача ГУДК в м. Києві, МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу - «судовий збір».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко