Ухвала

іменем україни

03 червня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Макарівське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю та витребування землі, за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Макарівське лісове господарство» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (далі - ДП «Макарівське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконними і скасувати розпорядження Київської обласної державної адміністрації про вилучення земельних ділянок із користування Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» та їх передачу у власність відповідачам, визнати недійсними державні акти на право власності на землю, видані відповідачам на підставі вказаних розпоряджень, та витребувати на користь держави спірні земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_14

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні земельні ділянки розпорядженнями голови Київської обласної державної адміністрації було передано у власність відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 поза межами її повноважень, оскільки передача вказаних земельних ділянок лісового фонду, які було вилучено у ДП «Макарівське лісове господарство», мала здійснюватися Кабінетом Міністрів України, так як відноситься до його повноважень. Крім того, позивач зазначив, що відповідачами не було сплачено втрати лісогосподарського виробництва у зв'язку із вилученням спірних земельних ділянок для потреб, не пов'язаних з сільськогосподарським та лісогосподарським виробництвом.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 01 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Макарівське лісове господарство» відхилено, рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року залишено без змін.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Макарівське лісове господарство», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 18 березня 2008 року розпорядженнями Київської обласної державної адміністрації № № 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 303, 304, 305 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» вилучено з постійного користування ДП «Макарівське лісове господарство» земельні ділянки лісогосподарського призначення, які складають єдиний масив загальною площею 10,7091 га, що розташовані на території Макарівської селищної ради Макарівського району Київської області, змінено їх цільове призначення із категорії земель лісогосподарського призначення на категорію земель сільськогосподарського призначення та передано у власність для ведення особистого селянського господарства громадянам, які 08 квітня 2008 року отримали державні акти на право власності на земельні ділянки: ОСОБА_3 - серії НОМЕР_1, площею 0,9726 га; ОСОБА_4 - серії НОМЕР_2, площею 0,9801 га; ОСОБА_5 - серії НОМЕР_3, площею 0,98 га; ОСОБА_6 - серії НОМЕР_4, площею 0,9804 га; ОСОБА_7 - серії НОМЕР_5, площею 0,9798 га; ОСОБА_8 - серії НОМЕР_6, площею 0,9881 га; ОСОБА_9 - серії НОМЕР_7, площею 0,98 га; ОСОБА_10 - серії НОМЕР_8, площею 0,98 га; ОСОБА_11 - серії НОМЕР_9, площею 0,9852 га; ОСОБА_12 - серії НОМЕР_10, площею 0,9512 га; ОСОБА_15 - серії НОМЕР_6, площею 0,9317 га.

11 квітня 2008 року вищезазначені громадяни на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу відчужили надані їм земельні ділянки ОСОБА_16

07 травня 2008 року ОСОБА_16 отримав державні акти на право власності на ці земельні ділянки: серії НОМЕР_11, площею 0,9852 га; серії НОМЕР_12, площею 0,98 га; серії НОМЕР_13, площею 0,98 га; серії НОМЕР_14, площею 0,9317 га; серії НОМЕР_15, площею 0,9726 га; серії НОМЕР_16, площею 0,98 га; серії НОМЕР_11, площею 0,9512 га; серії НОМЕР_17, площею 0,9798 га; серії НОМЕР_18, площею 0,9804 га; серії НОМЕР_19, площею 0,9801 га; серії НОМЕР_12, площею 0,98 га, загальною площею 10,7091 га.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та п. 5 ч. 1 ст. 37 Лісового кодексу України припинення права постійного користування спірними земельними ділянками та передачу їх у власність віднесено до повноважень Київської обласної державної адміністрації, а не Кабінету Міністрів України, оскільки жодна зі спірних земельних ділянок не має площі 1 га і більше. Крім того, заступником прокурора Київської області не доведено, що розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації спрямовані на розпоряджання землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву з площами, які значно перевищують 1 га, та які могли б свідчити про перевищення ним повноважень, передбачених законом, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання недійсними оспорюваних розпоряджень та державних актів на право власності на оспорювані земельні ділянки.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, зазначено в ч. 2 ст. 3 Земельного кодексу України, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Повноваження державних адміністрацій з питань земельних та лісових відносин визначаються Законом України «Про місцеві державні адміністрації», нормами земельного та лісового законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 31 Лісового кодексу України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, зокрема передачу у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припинення права користування ними.

Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені ст. 27 Лісового кодексу України, до яких, зокрема, належить передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею більше як 1 га, що перебувають у державній власності.

Стаття 57 Лісового кодексу України визначає вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Лісового кодексу України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.

Аналогічне положення міститься й у ст. 20 Земельного кодексу України.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування передбачені ст. 122 Земельного кодексу України, відповідно до частини сьомої якої Кабінет Міністрів України надає земельні ділянки із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у випадках, визначених ст. ст. 149, 150 цього Кодексу.

У згаданих статтях ідеться про порядок вилучення певних земельних ділянок.

Згідно з ч. 6 ст. 149 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятої і дев'ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси - площею понад 1 га для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу

Судом установлено, що спірні земельні ділянки є землями лісового фонду, віднесені до категорії лісогосподарського призначення та перебували в державній власності до винесення оскаржуваних розпоряджень і їх передачі відповідачам.

Оспорювані розпорядження № № 295, 296, 297, 298, 299, 300, 301, 302, 303, 304, 305, якими вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення з постійного користування одного й того самого постійного користувача - ДП «Макарівське лісове господарство», видано в один день - 18 березня 2008 року, ними вилучено землі лісового фонду загальною площею 10,7091 га, які складають єдиний масив та використовувалися для ведення лісового господарства, змінено їх цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення й передано у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не визначитись, чи не спрямовані правові акти індивідуальної дії голови обласної державної адміністрації на розпоряджання землями лісового фонду у вигляді єдиного масиву площею, що значно перевищувала 1 га, і у зв'язку з цим, чи не свідчать ці дії про перевищення головою обласної державної адміністрації його повноважень, передбачених законом.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим судом, так і апеляційним судом, то судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства «Макарівське лісове господарство» задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 01 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська