Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у. №320/1370/15ц Головуючий у 1-й інстанції Пономаренко Л.Е.
Провадження № 22-ц/778/6582/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого, суддіОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцентбанк» звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_5, в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з останньої заборгованість в розмірі 43103,44 грн., з яких 40574,70 - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2028,74 - штраф (процентна складова).

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.05.2008 між ЗАТ «Акцент-банк» (правонаступник ПАТ «Акцент-банк») та ОСОБА_5 був укладений договір, за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредит в розмірі 3868,43 грн. зі сплатою 12 відсотків на рік за користування кредитом. У зв'язку із невиконанням ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 43103,44 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Акцент-банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний оплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не надав суду належного розрахунку позовних вимог і з цих підстав відмовив в позові.

Вказаний висновок суду є помилковим.

Встановлено, що 28.05.2008 між ЗАТ «Акцент-банк» (правонаступник ПАТ «Акцент-банк») та ОСОБА_5 був укладений договір, за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредит в розмірі 3868,43 грн. зі сплатою 12 відсотків на рік за користування кредитом. У зв'язку із невиконанням ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 43103,44 грн. з яких 40574,70 - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2028,74 - штраф (процентна складова).

Попереднім рішенням у іншій справі Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.06.2011 року позов ПАТ «Акцент-банк» до ОСОБА_5 було задоволено і стягнуто з останньої на користь банку 15330,45 грн. з яких: 3868,43 грн. заборгованість за тілом кредиту, 547,07 заборгованість по процентам, 1067,66 грн. заборгованість по комісії, 8641,08 грн. заборгованість за пенею, а ткож 5000 грн. шраф, 706,21 штраф процентна складова.

Розрахунок пені та штрафів був наданий позивачем разом з позовом до суду (а.с. 8) і відповідачем не оспорений, заяв про застосування строків позовної давності відповідач не надав. В уточненому позові позивач не змінював розмір позовних вимог а лише уточнив його складову, позивач у позові зменшив суму пені на суму пені стягнуту за попереднім рішенням.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові окрім іншого послався, що позивач не надав доказів виконання попереднього вказаного рішення суду, однак позивач послався на те, що це рішення не виконане повністю, і фактично факт виконання чи невиконання вказаного рішення не впливає на правовідносини за цим позовом.

Вирішуючи питання про стягнення на користь банка заборгованості по пені, колегія суддів, виходячи з системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору вважає, що закінчення строку дії договору та наявність судового рішення не припинили правовідносини сторін кредитного договору і не звільнили боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верхового Суду України від 23.09.2015 року у справі за № 6-120цс15 і в силу ч.1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Статтею 546 ЦК України визначені види забезпечення виконання зобов'язання, зокрема, за частиною першою вказаною статті виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс 14 від 03 вересня 2014 року.

Колегія суддів дійшла висновку про зменшення неустойки (пені) в сумі 40574,70 грн. оскільки нарахована сума неустойки є неспівмірною із сумою заборгованості і значно перевищує її розмір, що не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, що визначені у п. 6 ч. 1 ст. 3; ч. 3 ст. 509 ЦК України, а саме щодо справедливості, добросовісності та розумності і вважає за можливе її зменшити до суми заборгованості за тілом кредиту, стягнутої попереднім рішенням суду, а саме до 3868 грн. 43 коп.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (п. 3.2.2. та п. 3.2.3. даних Умов) по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення (а.с.15).

У той самий час, згідно з пунктом 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) сторонами передбачена сплата штрафів (500 грн. + 5% від суми заборгованості) як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань передбачених договором більш ніж на 30 днів (а.с. 15).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому в частині вимог банку про стягнення штрафів необхідно відмовити з зазначених підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

На користь банку також підлягає стягненню з відповідача витрати на сплату судового збору відповідно до задоволених вимог у розмірі 511 грн. 56 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» заборгованість з пені за кредитним договором №АВ51RХ03100056 від 28 травня 2008 року у розмірі 3868 грн. 43 коп., а також 511 грн. 56 коп. в рахунок сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: