Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/151/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Галянчук Н.М.
Провадження №22-ц/778/4664/15 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та приватного підприємця ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємця ОСОБА_3 про стягнення орендної плати, пені та моральної шкоди, за зустрічним позовом приватного підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до приватного підприємця ОСОБА_3 про стягнення орендної плати за договором оренди, пені за невиконання зобов»зань зі сплати орендної плати та моральної шкоди.

ПП ОСОБА_3 подав зустрічний позов про стягнення з ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів у розмірі 3588,00 грн., які є сплаченими поза межами умов договору оренди.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ПП ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв»язку з неправильним встановленням судом дійсних обставин справи щодо розміру виплаченої їй орендної плати та відсутності заборгованості з орендної плати за період 2012-2014рр., тому просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні її позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

ПП ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій також посилався на незаконність і необґрунтованість рішення суду у зв»язку з неправильним з»ясуванням обставин щодо сплати орендної плати, її розміру, а також через неправильне застосування судом норм матеріального права, зокрема, статті 1212 ЦК України, тому просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову.

Сторони, будучи повідомлені про день, час та місце проведення судового засідання до апеляційного суду 06 серпня 2015р. не з»явились, клопотань про відкладення розгляду справи не надали, тому справу розглянуто у відповідності до вимог ст.. 305 ЦПК України у відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ПП ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 5,3805 га, що знаходиться на території Тернівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

07 серпня 2004 року між ОСОБА_2 та ПП ОСОБА_3 укладено договір оренди земельної ділянки № 83, відповідно до умов якого орендодавець передала, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка є власністю орендодавця. Договір оренди земельної ділянки укладено на десять років - до 07 серпня 2014 року ( а.с. 46).

Відповідно до п. 4.3. договору, орендна плата вноситься орендарем орендодавцю один раз на рік до 01 грудня поточного року незалежно від форми орендної плати.

Згідно з п. 4.1 договору, орендна плата, яка підлягає сплаті орендарем складає 1070 грн. в рік, та підлягає оплаті орендодавцю у таких формах: в грошовій формі - 1070 грн.; в натуральній формі згідно з номенклатурою, яка включає кількість та вартість продукції, яка поставляється орендодавцю в рахунок орендної плати, та яка є невід»ємною частиною цього договору; у відробітковій формі згідно з номенклатурою, яка включає вартість та види послуг, наданих орендарем орендодавцю, та яка є невід»ємною частиною цього договору.

Отже, орендодавцеві належить право вибору, в якій формі він бажає отримати орендну плату у поточному році: у грошовій, натуральній або відробітковій.

Згідно з номенклатурою, яка є додатком до цього договору, відповідач повинен видавати позивачу в натуральній формі щорічно: 1500 кг ячменю вартістю 400 грн/

т, 500 кг пшениці вартістю 600 грн./т, 150 кг соняшника вартістю 800 грн/т., або у відробітковій формі: безкоштовно надавати 1000 кг соломи, безкоштовно здійснювати оранку землі 0,25 га.

За п. 4.8. договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення.

В позові ОСОБА_2 вказувала, що за період 2012-2014 років ПП ОСОБА_3 не у повному обсязі розрахувався з нею, заборгованість з орендної плати становить 450 кг насіння соняшника, що згідно з номенклатурою складає 2 400,00 гри. Крім того, відповідач станом на 17.12.2014р. у відповідності п. 4.8 договору зобов»язаний сплатити їй пеню із розрахунку: 800,00 грн. х 0.1 % : 100 х 746 днів = 596,80 гри. Також, окрім невиплаченої орендної плати, відповідач не здійснював оранку землі та не надавав безоплатно солому, у зв'язку з чим позивач змушена була наймати місцевих жителів для оранки свого городу, за що кожного року сплачувала по 270,00 грн., а також купувала солому по 600,00 грн. за 1000 кг, тому відповідач повинен відшкодувати їй ці витрати, які складають 2610 грн.

В зустрічному позові ПП ОСОБА_3 посилається на те, що пунктом 4.1. договору сторони передбачили розмір орендної плати 1070,00 грн., яка підлягає сплаті у грошовій формі. Згідно з номенклатурою, яка є невід'ємною частиною договору, сторони передбачили, що за взаємною згодою орендар у рахунок орендної плати може виділяти орендодавцю іншу сільськогосподарську продукцію і робити інші послуги в межах загальної суми орендної плати. Загальна сума виплат орендної плати, яку отримала ОСОБА_2 за договором оренди № 83 від 07 серпня 2004 року за період 2010-2014 років, становить 8938,00 грн., в той час як їй положено було 5350,00 грн. (1070,00 грн. х 5 років). Тому різницю в сумі 3588 грн. вважає безпідставно набутим майном, яку просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив із того, що орендар повністю розрахувався з нею з орендної плати, відшкодування моральної шкоди не передбачено умовами договору оренди, а витрати з оранки та придбання соломи нею не підтверджені. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд послався на те, що, спір між сторонами виник із договірних відносин, тому не може бути задоволений із заявлених ОСОБА_3 підстав.

Колегія частково погоджується з цими висновками суду з огляду на таке.

З відомостей, в яких орендодавці розписувались за отримання орендної плати у орендаря ПП ОСОБА_3, вбачається, що у 2012р. ОСОБА_2 отримала 2 030 кг пшениці, у 2013р. - 2 000 кг пшениці та 150 кг насіння соняшника, у 2014р. - 4 000 грн. ( а.с. 31-34). Отже, у 2012р. ОСОБА_2 не було видано 150 кг насіння соняшнику, за 2013р. здійснено повний розрахунок, а у 2014р. ОСОБА_3 заплатив їй 4 000 грн., з яких орендна плата за 2014р. в грошовому виразі складає 1070 грн., тому за рахунок решти коштів покривається вартість 150 кг насіння соняшнику, яка за умовами договору складає 150 кг х (800 грн. : 1000 кг) = 120 грн.

Таким чином, суд зробив правильний висновок про те, що ПП ОСОБА_3 повністю розрахувався з ОСОБА_2 з орендної плати за 2012-2014рр.

Також є вірними висновки суду стосовно того, що позивач не надала документальних доказів на підтвердження того, що придбавала солому та наймала працівників для оранки землі, а також щодо розміру цих витрат, які просила відшкодувати за рахунок орендаря як відробіткову форму орендної плати.

Однак суд не взяв до уваги, що вартість насіння соняшнику за 2012 рік орендар виплатив позивачу лише в грудні 2014р. в грошовій формі - 120 грн., тому у відповідності до п. 4.8 договору оренди зобов»язаний сплатити пеню у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за час прострочення з 01.12.2012р. по 01.12.2014р., тобто за 730 днів, що становить: 120 х 0,1: 100 х 730 = 87,60 грн.

Розрахунок пені за ненадання насіння соняшнику, зроблений позивачем, є невірним, так як позивач визначала розмір пені з вартості 150 кг насіння соняшника у розмірі 800 грн., але за номенклатурою це є вартість 1 тони насіння, тому 150 кг коштує 800 : 1000 х 150 = 120 грн., які є заборгованістю, з якої справляється пеня.

Тому колегія вважає частково обґрунтованою скаргу ОСОБА_2 в частині належності їй пені за затримку розрахунку з орендної плати у вигляді надання насіння соняшнику за 2012р., у зв»язку з чим у відповідності до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в цій частині.

Що стосується доводів ПП ОСОБА_3 про те, що суд помилково вважав, що на спірні правовідносини не розповсюджуються вимоги ст. 1212 ЦК України, то колегія вважає їх неспроможними.

Так, висновки суду про те, що спір між сторонами виник з договірних правовідносин, і ці обставини виключають можливість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України у справі № 6-122цс-14 від 24.09.2014р., яка у відповідності до ст.. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів, які вирішують спори із застосуванням вказаної норми матеріального права. Суд обґрунтовано врахував цю правову позицію при вирішенні спору, тому підстав вважати, що суд порушив норми матеріального права при вирішенні зустрічного позову, у колегії не мається.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 травня 2015 року у цій справі скасувати в частині відмови в позовних вимогах ОСОБА_2 про стягнення пені.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з ПП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну сплату орендної плати за 2012р. у сумі 87 (вісімдесят сім) гривень 60 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Маловічко С.В.