Справа № 520/5343/14-ц
Провадження № 2/520/36/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2015 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Луняченка В.О.

при секретарі Нефедової Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк « Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 07.05.2014 року звернулась Публічне акціонерне товариство ОСОБА_2 « Приватбанк» ( скорочена назва ПАТ КБ « Приватбанк») із вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № ODS0RX09500056 від 04.10.2006 року, у розмірі 12481,11 гривень та судових витрат. Відповідно до заяви від 23.03.2015 року ( а/с 55) позивач збільшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16888,29 грн., та судові витрати у розмірі 243 грн.

Вимоги ґрунтуються на факті укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, та наявної заборгованості по виконанню зобовязань по поверненню коштів з боку ОСОБА_1

У звязку із мобілізацією ОСОБА_1 на військову службу, згідно Указу Президента України від 06 травня 2014 року №454/2014 « Про часткову мобілізацію», провадження по справі зупинялось.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ « Приватбанк» підтримала позовні вимоги, пояснивши, що відповідач, шляхом підписання заяви позичальника, уклав з банком кредитний договір, якій складається із заяви та умов надання споживчого кредиту, ( з якими ОСОБА_1 також був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис), після чого отримавши кошти у розмірі 1857,8 грн., взяти на себе зобовязання виконував не належним чином, у звязку з чим виникла заборгованість, яка з урахуванням часу та штрафних санкцій і пені складає загальну суму 16888,29 грн. ( розрахунок станом на 16.02.2015 року знаходиться на а/с57).

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, стверджуючи, що сама по собі заява позичальника не може бути тотожне укладенню договору, кошти, які вин отримав повернуті у повному обсязі, та ї взагалі про подачі позову сплив термін строків позовної давності вимог по стягненню заборгованості договору, укладеному 04.10.2006 року, строк виконання якого зазначений 04.10.2008 року.

Суд, проаналізувавши надані сторонами доказі та пояснення, вважає позов, таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Як встановлено у судовому засіданні 04.10.2006 року ОСОБА_1 підписав заяву позичальника № ODS0RX09500056, та узгодив той факт, що вказана заява, разом із запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту, тарифами складає кредитно-заставний договір ( а/с 7 на звороті ). При підписання договору ПАТ КБ « Приватбанк» надав позичальнику строковий кредит у сумі 1867,8 грн. на строк 24 місяці ( тобто до 04.10.2008 року). Відповідач отримавши вказану суму та підписавши умови договору, взяв на себе зобовязання, з урахуванням тіла кредиту, сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2% на місяць, щомісячної винагороди за надання коштів у розмірі 36,42 грн., та единоразової винагороди за надання коштів у розмірі 169,8 грн., повернути позикодавцю загальну суму 3251,52 грн. ( умови договору на а/с 7, на звороті).

Відповідно до наданих відповідачем доказів, у період з 04.10.2006 року по 04.10.2008 року їм було сплачено банку 3468,38 грн., а 26.02.2009 року додатково списано банком з зарплатного рахунка 659,60 грн.( а/с 24-29).

Однак, у звязку із тим, що виплати були здійсненні з порушенням строків, передбачених умовами договору ( виплати проводились не в кожному місяці), та « Приватбанком» не застосовувались його права на списання коштів із зарплатної картки відповідача, позивачем були застосовані штрафні санкції, і розмір виплат суттєво збільшився.

05 травня 2009 року за заявою позивача Київським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 3478,35 грн., та ухвалою суду від 26.11.2009 року судовий наказ було скасовано, на підставі заяви відповідача, якій вважав, що борг відсутній ( а/с 23).

При укладенні договору, позичальнику на ознайомлення надавались умови надання споживчого кредиту фізичним особам («розстрочка»)(стандарт), та між сторонами були узгоджені ти умови, які безпосередньо стосуються цього договору. Так у заяві позичальника ( дуже невеликим шрифтом) зазначено, що своїм підписом ОСОБА_1 підтверджує факт надання інформації про умови кредитування, а саме: мету, з якою кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями позичальника тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору ( перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту його обслуговуванням та поверненням зокрема таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та державні субсидії на які позичальник має право, і відомості про те, від кого Позичальник може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Доказів того, що сторонами узгоджувались інші умови договору, суду не надавалось. Враховуючи вищенаведене, та той факт, що у заяві позичальника не обговорюються строки позовної давності, а пункт 5.5. наданих банком умов не підписаний сторонами, та про застосування вказаного пункту не зазначено у узгоджених умовах, суд вважає, що у даному випадку до зобовязань кредитного договору № ODS0RX09500056 від 04.10.2006 року застосуються загальні строки позовної давності.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина перша статті 260 ЦК України, регламентує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.2,3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частина четверта статті 267 ЦК України, встановлює, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові.

В даному випадку суд вважає, що заява про судовий наказ, наданий позивачем до суду перервала перебіг позовної давності вимог про зобовязання по кредитному договору № ODS0RX09500056 від 04.10.2006 року, який почався заново з 02.12.2009 року (дня коли ухвала про скасування судового наказу набрала законної сили), та сплив 03.12.2012 року.

Таким чином позовна заява, надано до суду 07.05.2014 року подана після спливу позовної давності по виконанню зобовязань за кредитним договором № ODS0RX09500056 від 04.10.2006 року, укладеним між ПАТ КБ « Приватбанк» та ОСОБА_1, у звязку із чим у позовних вимогах повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк « Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 16888,29 грн., за кредитним договором № ODS0RX09500056 укладеного 04.10.2006 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Луняченко В. О.