22.06.2015 Справа № 363/640/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Підкурганного В.В.

при секретарі Слободенюк Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2015 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 4 750 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15 вересня 2015 року в присутності двох свідків за усною домовленістю з відповідачем передав останньому у користування (найм) автомобіль Пежо 605, який належить позивачу на праві приватної власності.

За сім днів користування автомобілем відповідач повинен був сплачувати ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1 150 грн. Однак, станом на 27 жовтня 2014 року ОСОБА_2 заборгував позивачу за користування автомобілем 4 750 грн., про що власноруч склав боргову розписку від 27 жовтня 2014 року, в якій зазначив, що зобов'язується повернути борг в розмірі 4 750 грн. до 31 листопада 2014 року.

Станом на 9 грудня 2014 року відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, грошові кошти не повернув.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив про його задоволення, зазначивши, що із відповідачем він домовлявся про оплатне користування транспортним засобом. У зв'язку із чим, передав йому автомобіль, в свою чергу грошові кошти ним не передавалися, однак, коштів від ОСОБА_2, за користування автомобілем, не отримав.

Відповідач у судове засідання не прибув. Про місце, день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення ( пояснення ) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, судом встановлено, що 27 жовтня 2014 року ОСОБА_2 написав розписку проте, що він заборгував ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4 750 грн., за користування автомобілем, який йому належить та зобов'язувався повернути борг до 31 грудня 2014 року (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 належить транспортний засіб PEUGEOT - 605, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1992 року випуску, шасі НОМЕР_2 (а.с. 7).

З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивач, звернувшись до суду, вважав, що для захисту його прав мають застосовуватися норми цивільного законодавства, які врегульовують правовідносини за договором позики.

Так, згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку з суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У судовому засіданні позивач ствердив, що жодних грошових коштів 27 жовтня 2014 року ОСОБА_2 він не передавав.

З урахуванням встановлених судом обставин, зокрема тих, що грошові кошти ОСОБА_2 позивачем не пердавалися 27 жовтня 2014 року, предмету та підстав позову ОСОБА_1, обраного ним способу захисту, визначених судом норма матеріального і процесуального права, що врегульовують правовідносини між сторонами по справі, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову в частині стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 грошових коштів за розпискою від 27 жовтня 2014 року.

Враховуючи викладене, та зміст статті 88 ЦПК України, також, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення судових витрат на користь позивача.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в строки і в порядку, визначені статтями 294 та 296 ЦПК України, відповідно.

Суддя