АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Поливач Л.Д., Шахової О.В.,

при секретарі Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2015 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Київенерго » про визнання втратившими право на вселення, користування житловою площею та визнання ордеру недійсним, -

Справа № 754/15612/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6139/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Мальченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, де зазначила про те, що 01.03.2012 ПАТ « Київенерго» в особі філії « Енергосервіс Київенерго» відповідачу було видано спеціальний житловий ордер за № 1016 на сім'ю із 3-х осіб на право користування житловою площею - кімнатою АДРЕСА_1. Проте, протягом дійсності цього ордеру, а саме протягом 30 днів, відповідач не скористалась своїм правом на вселення в кімнату АДРЕСА_1, а тому виданий ордер за № 126 є недійсним , а відповідач разом з сім'єю з трьох осіб втратила право на вселення та користування зазначеною житловою площею. Також в уточнених позовних вимог позивач посилалась на недійсність ордеру, як такого що був виданий неіснуючим філіалом. На підставі викладеного, позивачем поставлені вимоги:

1. Визнати, що з 03.09.2012 ОСОБА_2 з сім'єю із трьох осіб втратила право на вселення та право користування жилою площею - кімнатою АДРЕСА_1;

2. Визнати недійсним спеціальний житловий ордер № 126 від 03.09.2012, що виданий Публічним акціонерним товариством « Київенерго» в особі філії «Епергосервіс Київенерго» на ім'я ОСОБА_2 на сім'ю із трьох осіб на право користування жилою площею в гуртожитку - кімнатою АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2015 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Київенерго » про визнання втратившими право на вселення, користування житловою площею та визнання ордеру недійсним.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, позивачем до суду першої інстанції подано апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, які мають значення для її вирішення. Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що постановлене за неповного дослідження обставин, невірної оцінки зібраним доказам, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила про задоволення її вимог.

Представник ПАТ «Київенерго» заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів правомірності користування нею спірною кімнатою та доказів порушення її житлових прав відповідачем по справі, а її посилання на недійсність спеціального житлового ордеру виданого відповідачу не відповідають встановленим по справі обставинам та є недоведеним в ході розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

В порядку ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому законом порядку, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В ході розгляду позивач, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» вказувала на те, що вона з листопада 2009 року по теперішній час, відповідно до усної домовленості з ПАТ «Київенерго» проживає в кімнаті АДРЕСА_1, а тому має достатні і тривалі зв'язки з конкретним місцем - кімнатою, що для неї є житлом, право на яке охороняється державою, відповідно оспорюваним ордером зачіпаються права позивача на зазначене житло, що дає позивачу право на звернення до суду за захистом свого порушеного та оспорюваного права.

Разом з тим, в силу ст.ст. 128 129 ЖК України, п. 10 Примірного положення про гуртожитки ордер є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Енергопостачальна компанія «Київенерго», третя особа ОСОБА_2 про визнання дій щодо ордеру недійсними було встановлено, що в період з 1999 по 2006 роки ОСОБА_1 працювала в Акціонерній енергопостачальній компанії «Енергосервіс». За рішенням № 12 від 02.12.2000 їй на сім'ю з чотирьох осіб було надано дві кімнати АДРЕСА_2.

20.02.2012 комісією з надання права користування житловою площею у гуртожитках ПАТ «Київенерго» було прийнято рішення № 02/2012 про надання дозволу на укладення договору користування житловою площею у кімнаті АДРЕСА_1.

01.03.2012 ОСОБА_2 був виданий ордер на користування кімнатою АДРЕСА_1. Оскільки ордер видавався на приміщення, яке займала позивач і яке не було вільним на час здійснення зазначених дій, вона вважає дії відповідача незаконними. 03.08.2012 ОСОБА_2 був виданий ордер № 126 на користування кімнатою АДРЕСА_1.

Питання правомірності видачі відповідачу вказаного ордеру неодноразово було предметом судового розгляду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.04.2011, яке набрало законної сили, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову про визнання права користування жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 з посиланням на те, що остання не надала будь-яких доказів, які б свідчили про наявність у неї та членів її сім'ї права на зайняття спірної кімнати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.12.2013, яке набрало законної сили, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову про визнання ордеру на житло недійсним та визнання недійсним рішення про надання дозволу на укладення договору користування жилою площею. При цьому судом було встановлено, що комісія ПАТ «Київенерго», приймаючи оскаржуване позивачами рішення від 20.02.2012 діяла відповідно до вимог чинного законодавства та в межах своїх повноважень. Також судом зазначено, що як перший ордер № 1016 від 01.03.2012, так і другий ордер № 126 від 03.08.2012 на право користування жилою площею в гуртожитку - кімнатою АДРЕСА_1, видані ОСОБА_2 правомірно.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.09.2014 також відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Енергопостачальна компанія «Київенерго», третя особа ОСОБА_2 про визнання дій щодо ордеру недійсними з посилання на вищевказані судові рішення (а.с.33).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт відсутності у позивача права користування кімнатою АДРЕСА_1 та правомірність видачі відповідачу оспорюваного ордеру встановлений судовими рішеннями, і не підлягає доведенню.

Разом з тим, перевіряючи доводи позивача про недійсність цього ордеру у зв'язку з тим, що відповідач протягом 30 днів не скористалась своїм правом на вселення в кімнату АДРЕСА_1, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Форму спеціального ордера встановлено Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.86 N 208. І саме у цій форму визначений строк 30 днів. Даним Положенням також встановлено, що ордер здається в житлово-експлуатаційну організацію, а при її відсутності - завідуючому (директору) гуртожитком підприємства, установи, організації при вселенні. Отже, сам факт здачі ордеру в житлово-експлуатаційну організацію, є реалізацією права на вселення. Матеріали справи не містять даних про порушення відповідачем строку здачі ордеру, натомість відповідач зареєстрована за даною адресою. А відсутність фактичного вселення відповідача та членів її родини з огляду на встановлені обставини, не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним приміщенням.

Посилання позивача на недійсність ордеру не можуть бути предметом розгляду в межах даного позову, оскільки позов пред'явлений до фізичної особи ОСОБА_2, яка не є особою відповідальною за правильність/законність видачі вказаного ордеру, вона є лише зацікавленою особою, так вказане стосується її прав та обов'язків.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч вказаній нормі та положенням ст. 60 ч. 1 ЦПК України стороною позивача не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Разом з тим, апеляційна скарга переважно мотивована неповним з'ясуванням судом обставини справи в зв'язку з відсутністю доказів, що виходячи з наведених положень є обов'язком сторін у справі, зокрема позивача, а повноваження суду стосуються оцінки наданих сторонами доказів.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2015- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: