АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про встановлення порядку користування житлом, укладення окремих договорів найму житлового приміщення,

в с т а н о в и л а :

у липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», в якому, з урахуванням уточнень, просила визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: ОСОБА_2 виділити в користування житлову кімнату площею 11, 6 кв. м, їй виділити житлову кімнату площею 17, 6 кв.м, коридор площею 9, 6 кв.м, кухню площею 7, 4 кв. м., вбиральню площею 1, 2 кв. м, ванну кімнату площею 2, 8 кв. м - залишити в загальному користуванні. Зобов`язати КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» укласти із ОСОБА_2 окремий договір надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

В обґрунтування позову зазначала, що в спірній квартирі зареєстровані та проживають лише вона з онуком. З часу вселення до квартири вона займала кімнату площею 17, 6 кв.м, проте онук, скориставшись її тимчасовою відсутністю, вселився до цієї кімнати. З онуком у неї виникають сварки та непорозуміння з приводу приватизації квартири і вона хоче закріпити той порядок користування квартирою, який склався багатьох років, а саме користуватися кімнатою площею 17, 6 кв.м.

Справа № 752/11413/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/16396/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги порядок користування квартирою, який склався між сторонами та те, що ці обставини визнані відповідачем, а також те, що відповідач більше 10 років не проживав у квартирі. Суд також не врахував, що скориставшись її тимчасовою відсутністю відповідач поселив у кімнату площею 17,4 кв.м. свою матір та вітчима, а у кімнату площею 11, 6 кв. м - квартиранта. Суд не врахував, що розмір площі кімнати 11, 6 кв.м хоча і менший за загальноприйняту норму, але більший за норму жилої площі, встановленої для м. Києва. Судом не застосовано до спірних правовідносин ст.ст. 31,48, 50, 64, 65, 98 ЖК України, натомість помилково застосовано ст. 100 цього Кодексу, незважаючи на те, що доказів самовільного перепланування квартири матеріали справи не містять.

У судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_7, а також представник КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» Адаменко І.І. просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з довідкою ф. 3 ЖЕО-109 № 1391 від 22.05.2015 року у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник особового рахунку) та ОСОБА_2 онук. Квартира не приватизована, відноситься до державного житлового фонду та перебуває у комунальній власності м. Києва на балансі КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

У спірній квартирі проведено самовільне перепланування, у зв'язку з чим з кімнати площею 11, 6 кв.м не має виходу на лоджію.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не матиме доступу до свіжого повітря з вулиці, оскільки вікно з кімнати площею 11, 6 кв. виходять на лоджію, яка не буде у користуванні відповідача.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира була отримана колишнім чоловіком позивачки на сім`ю з трьох осіб, включаючи позивачку та їх сина ОСОБА_9 Позивач проживає у спірній квартирі з 13.06.1977 року. У зв`язку із смертю власника особового рахунку ОСОБА_10 з 01.12.1995 року особовий рахунок переведено на позивачку.

З часу народження, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1, у спірну квартиру був зареєстрований відповідач, який є онуком позивачки.

Згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 11.06.2015 року спірна квартира складається з двох кімнат площею 17, 6 кв. м. та 11, 6 кв.м.

Сторони не заперечували, що з часу заселення у квартиру склався такий порядок її користування: позивач з чоловіком користувалася кімнатою площею 17, 6 кв.м., а їх син - кімнатою - 11,6 кв.м. Після смерті чоловіка позивач продовжувала користуватися кімнатою площею 17, 6 кв.м., а після смерті сина кімнатою площею 11, 6 кв.м. користується відповідач.

Сторони також не заперечували, що з кімнати площею 11, 6 кв. м. був вихід на лоджію, проте він на теперішній час перероблений на вікно та таке перепланування проведено без дозвільних документів.

Згідно ст. 104 ЖК України члени сім'ї наймача вправі вимагати за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 ЖК України. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму спір може бути вирішений в судовому порядку.

Згідно зі ст. 63 цього ж Кодексу предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч. 1 ст. 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами ЖК України суд вправі задовольнити вимоги про поділ жилого приміщення згідно зі ст. 104 ЖК України, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого, не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Житлова площа спірної квартири складає 29, 2 кв.м. Таким чином на кожного з наймачів припадає по 14, 6 кв.м. житлової площі.

Враховуючи норми житлової площі по місту Києві, які дають право особі стати на облік, як такій що потребує поліпшення житлових умов (9 кв.м.) виділ кімнати площею 11, 6 кв.м. не призведе до штучного погіршення житлових умов і не викличе необхідність постановки відповідача на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначені обставини та не врахував, що між сторонами протягом всього часу проживання позивачки у спірній квартирі склався порядок користування цією квартирою, згідно з яким остання користувалася кімнатою площею 17,6 кв.м.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що відповідач без дозволу позивачки вселив у спірну квартиру свою матір та вітчима у кімнату, якою користувалася позивачка, а також відповідач не заперечував, що у кімнаті площею 11, 6 кв. м. деякий час проживав його товариш. При розгляді апеляційної скарги відповідач не заперечував, що мати та вітчим продовжують проживати у спірній квартирі без дозволу позивачки. Відповідач також вказав, що не заперечує проти того, щоб позивач користувалася кімнатою площею 17, 6 кв.м., проте заперечує проти визначення такого порядку за рішенням суду, оскільки він не бажає, щоб квартира була приватизована.

Відмовляючи у позові з тих підстав, що відповідач не матиме доступу до свіжого повітря з вулиці, оскільки вікно з кімнати площею 11, 6 кв. виходять на лоджію, яка не буде у користуванні відповідача суд першої інстанції не звернув уваги на те, що таке перепланування квартири проведено без відповідних дозволів та згідно з технічним паспортом, виготовленим станом на 11.06.2015 року з кімнати 11, 6 кв.м. є вихід на лоджію. Про будь - які перешкоди приведення квартири у попередній стан, відповідно до технічного паспорту сторони не вказували.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про неможливість вилілення позивачці у користування кімнати площею 17,6 кв.м., якою вона користувалася з 1977 року не відповідають встановленим у справі обставинам.

Відповідно до п. 6 ст. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Виходячи з викладеного колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині надання у користування позивачці кімнати площею 17, 5 кв.м. На думку колегії суддів перевищення долі у розмірі житлових кімнат є незначним та не ущемлює права та інтереси відповідача.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є також свобода договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відтак колегія суддів вважає вимоги про зобов`язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» укласти з відповідачем окремий договір надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій такими, що не підлягають задоволенню.

Про порушення своїх особистих прав та інтересів з боку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» позивач не вказувала.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити договір найму квартири АДРЕСА_1 шляхом визнання за ОСОБА_1 права користування кімнатою площею 17, 6 кв.м., а за ОСОБА_2 - право користування кімнатою площею 11, 6 кв.м. Коридор площею 9, 6 кв.м, кухню площею 7, 4 кв. м., вбиральню площею 1, 2 кв. м, ванну кімнату площею 2, 8 кв. м - залишити в загальному користуванні.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді