АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3351/15 Головуючий 1-ої інст.: Гайдук Л.П.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Пшенічної Л.В., Івах А.П.

за участю секретаря - Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами Харківської міської ради, ОСОБА_1

на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи - Харківська міська рада, Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області про визнання права власності,-

встановила:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом в якому просили визнати за ними право власності на прибудову літ. Б-1 до житлового будинку літ. Б-1 та гараж літ.Ж за адресою: АДРЕСА_1 та визнати таким, що відповідає вимогам будівельних норм в частині виконання вимог протипожежних та санітарних норм перепланування приміщені 2-3 та 2-7 житлового будинку літ. Б-1 за зазначеною адресою.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі є власниками 9/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1Іншими співвласниками будинку є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 яким належать відповідно 6/16 та 1/16 частини.

У 1998 році здійснено прибудову до будинку Б-1, яка зазначена у технічному паспорті як літ. Б1-1 та гараж літ. Ж. У 2010 році також здійснено здійснено перепланування приміщень 2-3 та 2-7 проте документи на виконання зазначених робіт належним чином оформлені не були.

Скористатися спрощеним порядком введення зазначених будівель в експлуатацію, передбачених законом України № 3038 вони не можуть, оскільки земельна ділянка не приватизована.

Посилаючись на ч. 3 ст. 376 ЦК України просили позов задовольнити.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на: прибудови літ. Б1-1, літ. б5 до житлового будинку Б-1 загальною площею 32,50 кв.м., а саме: кімнату 2-5 площею 14,10 кв.м. та кімнату 2-6 площею 7,5 кв. м. у прибудові літ. Б1-1, коридор V площею 9,60 кв.м. та вбиральню VI площею 1,30 кв.м. у прибудові літ. б5; право власності на гараж літ. Ж та на переобладнані приміщення 2-3 та 2-7 житлового будинку літ. Б-1 розташованого у АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір в сумі 323,13 грн. та за проведення експертизи в розмірі 4440,00 грн.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга містить посилання на те, що приміщення на які просили визнати право власності позивачі є самочинним будівництвом. Земельна ділянка на якій вони збудовані знаходяться у комунальній власності.

Оскільки позивачами не дотримано «Порядку вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом», затвердженого рішенням 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 17.08.2011 року № 390/11 просили скаргу задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначила при цьому, що їй належить 6/16 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Інші 10/16 частин належать відповідачам у тому числі і на підставі договору дарування з ОСОБА_6

Співвласники будинку не домовлялись між собою про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Тому вважала, що висновок суду про те, що самовільним будівництвом її права не порушуються не відповідає обставинам справи.

Апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачі є співвласниками 10/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Протягом 1980-1996 років позивачами здійснено самовільне будівництво добудов літ. Б1-1 та переобладнання приміщень 2-3 та 2-7, а тому на підставі ч. 2 ст. 331 ЦК України вони набули право власності на новоутворене нерухоме майно з моменту завершення будівництва.

Висновок проведеної по справі судової будівельно-технічної експертизи № 8359 від 30.10.2014 року свідчить про те, що самочинне будівництво позивачами проведено з дотриманням санітарно-технічних вимог і правил експлуатації та не порушує права інших осіб.

Однак з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи на час звернення з позовом до суду позивачам належало на праві власності 9/16 частин спірного домоволодіння, набуте ними в порядку спадкування у 1994 році(а.с. 5).

6/16 цього домоволодіння належало ОСОБА_1, а 1/16 ОСОБА_7

Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 11.10.2011 року, на території домоволодіння виконані самовільні забудови, а саме: прибудови до житлового будинку літ. Б-1 - літ. Б1-1 та літ. б-1, а також гараж літ. Ж (а.с. 9-10).

За правилами ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 зазначеної статті визначено, що самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їх відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже збудоване нерухоме майно.

Доказів того, що у встановленому порядку позивачем було надано земельну ділянку під здійснене ними самочинні забудови суду надано не було.

Не надано суду і доказів того, що позивачі звертались до органів місцевого самоврядування у відповідності до «Порядку вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом» затвердженого рішенням 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 17.08.2011 року № 390/11.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що реального поділу домоволодіння між співвласниками згідно їх ідеальних часток, не відбувалось.

Оскільки визнання за позивачами права на самочинні забудови може призвести до збільшення їх частину домоволодінні, є підстави вважати, що задоволення позовних вимог буде порушувати права інших співвласників.

Оскільки переобладнання житлового будинку проведене з порушенням встановленого порядку не підлягають задоволенню і ці вимоги.

З огляду на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а норми матеріального права були застосовані неправильно, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п.3,4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

вирішила:

Апеляційні скарги задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 грудня 2014 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: