Справа № 127/4695/15-ц Провадження № 22-ц/772/2527/2015Головуючий в суді першої інстанції Вохмінова О. С.
Категорія 5Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Зайцева А.Ю., Стадника І.М.

При секретарі: Франчук О.П.

За участю: позивача ОСОБА_2 і його представника - адвоката Лисенка В.М.; представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права власності,-

В с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права власності, якою просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежиле нерухоме майно - колясочну, що знаходиться в четвертому під'їзді будинку АДРЕСА_1.

В травні 2015 року позивач ОСОБА_2 подав до суду позовну заяву з уточненими позовними вимогами, якою просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на нежиле нерухоме майно - колясочну, що в технічному паспорті на квартиру № 112-А від 27 січня 2011 року позначена під номером 2 і має розмір 7,5 кв. м. (2,39 х 3,12), що знаходиться в четвертому під'їзді будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним й таким, що підлягає скасуванню через порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні позивач і його представник підтримали свою апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вважає її безпідставною та просить відхилити її і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції встановив, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 листопада 2003 року позивачу ОСОБА_2 та членам його сім'ї - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 належить на праві спільної сумісної власності (по 1/8 частці) квартира АДРЕСА_1 (а. с. 71).

Згідно довідки МКП «ЖЕК № 12» від 17 лютого 2015 року в цій квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а. с. 6).

По справі встановлено, що з 2003 року ОСОБА_2 користується нежилим приміщенням колясочної в четвертому під'їзді цього будинку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 4 квітня 2003 року зобов'язано начальника ЖЕК-10 ОСОБА_14 надати ОСОБА_2 в користування для використання за цільовим призначенням - зберігання інвалідного крісла-коляски нежиле приміщення колясочної, розташованої в четвертому під'їзді будинку АДРЕСА_1, після виселення ОСОБА_15, що проживає в ньому з сім'єю без права на прописку (а. с. 7).

Згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 нежиле приміщення до перепланування складалось з коридору площею 3,2 кв.м., кабінету площею 7,5 кв.м. та кухні площею 2,5 кв.м.

Зазначене приміщення було самочинно переобладнано позивачем та станом на листопад 2011 року воно має загальну площу 13,5 кв.м. та складається з коридору площею 3,6 кв.м., кімнати площею 7,4 кв.м. та санвузла площею 2,5 кв.м. (а. с. 39-43).

Про відповідні самочинні перепланування КП «Вінницьке МБТІ» 22 червня 2012 року повідомило Департамент правової політики та якості Вінницької міської ради (а. с. 63).

Як вбачається із листа Департаменту архітектури, містобудування та кадастру від 7 червня 2012 року позивачу відмовлено в прийнятті в експлуатацію самочинно реконструйованого нежитлового приміщення загального користування (колясочної) в житлову квартиру АДРЕСА_1 в зв'язку з відсутністю правових підстав та багаточисельними скаргами мешканців будинку (а. с. 57).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За правилами ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч. 1). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспорті засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4).

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанови № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності на набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом з тим, частиною 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Зі змісту рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року вбачається, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Тобто, право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції, вважаючи, що виконавчий комітет Вінницької міської ради є неналежним відповідачем у справі, міг з власної ініціативи відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України залучити до участі у справі співвідповідачем Вінницьку міську раду спростовуються наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Звернувшись до суду з позовом про визнання права власності за набувалою давністю на нежитлове приміщення - колясочну, позивач відповідачем зазначив виконавчий комітет Вінницької міської ради.

При цьому співвласників зазначеного приміщення (власників квартир багатоквартирного будинку) та орган місцевого самоврядування - Вінницьку міську раду позивач відповідачами не зазначив та вимог до них не заявляв; в ході розгляду справи відповідач не заявляв клопотання про залучення зазначених осіб до участі у розгляді справи відповідачами.

Стаття 11 ЦПК України визначаючи диспозитивність цивільного судочинства, зобов'язує суд до розгляду цивільних справ не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення позовних вимог, відповідає нормам матеріального і процесуального права, а отже є законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та рішення суду не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 липня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ А.Ю. Зайцев

/підпис/ І.М. Стадник

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська