У Х В А Л А

Іменем України

03 серпня 2015 року м. Ужгород

Судова колегія палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Ігнатюка Б.Ю., Леска В.В.

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 12 листопада 2014 року про надання дозволу на примусове проникнення у жиле приміщення

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року головний державний виконавець міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції в порядку ст. ст. 5,11 Закону України „Про виконавче провадження, ст. 376 ЦПК України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із поданням, в якому просив винести ухвалу на примусове входження до квартири АДРЕСА_1 з метою виконання виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом (справа № 712/18986/12), за яким ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_3, підлягають виселенню з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

Подання мотивовано тим, що боржниками у добровільному порядку рішення суду не виконано. При виході за адресою для примусового виконання рішення суду здійснити входження у квартиру не вдалось, оскільки боржники зачинились в приміщенні, чим перешкоджали проведенню виконавчих дій.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12 листопада 2014 року подання задоволено.

ОСОБА_1 на вказану ухвалу подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні подання. Мотивує, зокрема, тим, що ним не здійснювались перешкоди у виконанні рішення суду, а у квартирі проживає його неповнолітня донька і її виселення без надання іншого жилого приміщення порушує її права. В ухвалі не зазначено прізвище державного виконавця, час та кількість входжень у квартиру.

Апелянт на адресу апеляційного надіслав заяву з проханням відкласти розгляд справи до завершення досудового слідства відносно незаконної приватизації квартири. Наведені обставини не є підставою для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили. Зважаючи на те, що позиція ОСОБА_1 суду відома, оскільки викладена в апеляційній скарзі, судова колегія вважала за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглянути справу у його відсутності, а також за відсутності осіб, які беруть участь у справі та в судове засідання не зявились. Відповідно до положень ст. 197, ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюва-лось.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги дійшла до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у міському відділі ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції перебуває виконавчий лист, виданого Ужгородським міськрайонним судом 26 вересня 2014 року (справа № 712/18986/12), за яким ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 підлягають виселенню з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла (а.с.13).

Виконавчі провадження були відкриті 01.10.2014 (а.с.12,16,20,25) та в цей же день направлено постанову про відкриття провадження та надано строк самостійно виконати виконавчий документ до 16.10.2014 (а.с.24).

17 жовтня 2014 року головним державним виконавцем Губаль О.З. складено Акт, в якому зазначено, що рішення суду не виконано, а боржники не надали державному виконавцю доступ до приміщення, з якого їх необхідно було виселити, оскільки вхідні двері були зачинені (а.с.11).

Постановами від 17.10.2014 на боржників накладено штраф у розмірі по 170 грн. (а.с.9, 14, 18,22). Листом начальника відділу від 28.10.2014 боржникам повідомлено, що 5 листопада 2014 року о 16.00 год. відбудеться примусове виконання рішення суду (а.с.5), головним державним виконавцем 28.10.2014 винесено постанову про залучення працівників міліції на 16.00 год. 05.11.2014 для охорони громадського порядку при проведенні виконавчих дій по виконавчому документу (а.с.7).

5 листопада 2014 року головним державним виконавцем Губаль О.З. складено Акт, в якому зазначено, що божники на вимогу державного виконавця виконати рішення суду відмовились, зачинивши двері до приміщення, з якого їх необхідно було виселити (а.с.4).

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право, зокрема, звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи при виконані судових рішень. Порядок вирішення такого питання судом визначено ст. 376 ЦПК України.

Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією «Про прове-дення виконавчих дій» визначено порядок виконання рішення про виселення, яке здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ. Державний виконавець може проникнути в житло лише під час проведення виконавчих дій на виконання конкретного виконавчого документа. Тому судова колегія не бере до уваги доводи апелянта щодо можливості входження державного виконавця в житло у будь-який час і з будь-якою метою на підставі оскаржуваної ухвали. Також зазначеними нормативними актами не встановлено обмежень для виконання рішення про виселення у випадку проживання у приміщенні, зазначеному у виконавчому документі, неповнолітніх.

У Законі України «Про виконавче провадження» містяться терміни «проникнення» до житла, а також «входження» до житлових будинків і квартир. Зокрема, відповідно до ст. 11 ч. 3 п. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи, державний виконавець має право безперешкодно входити, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи; відповідно до ст. 15 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження», обов'язкова присутність понятих під час вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням до житлових будинків і квартир для забезпечення примусового виселення з них. Тому надання судом дозволу на примусове входження у квартиру, зазначену у виконавчому документі, не суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки рішення суду боржниками в добровільному порядку не виконуються, до кватири для примусового виконання рішення державний виконавець допущений не був, суд першої інстанції правомірно задовольнив подання головного державного виконавця міського відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції.

Судом першої інстанції було розглянуто подання про примусове проникнення до житла боржника з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції - немає, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ст. 312, 314, 315, 317, 319, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 12 листопада 2014 року з а л и ш и т и б е з з м і н.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і, відповідно до ст. 324 ЦПК України, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча

судді