АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року у цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Креді АгрікольБанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/16637/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року відмовлено в задоволені заяви Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (далі по тексту - ПАТ «Креді Агріколь Банк») про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Позика») подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду. Зазначає, що ТОВ «ФК «Позика» є правонаступником ПАТ «Креді Агріколь Банк». На думку особи, що подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справа за позовом ПАТ «Креді АгрікольБанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_5, не підвідомча третейському суду відповідно до п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки вона не пов'язана із захистом прав споживача та безпідставно відмовив у задоволенні заяви ПАТ «Креді Агріколь Банк». Також посилається на безпідставність висновків суду стосовно нікчемності третейського застереження, що міститься в укладеному між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_5 кредитному договорі.

В суді апеляційної інстанції Кабенко Я.П. в інтересах ТОВ «ФК «Позика» апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання ОСОБА_5 та представник ПАТ «Креді Агріколь Банк» не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, 05 червня 2013 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про відкриття карткового рахунку, видачу кредитної платіжної картки та їх обслуговування №897034, відповідно до якого ПАТ «Креді Агріколь Банк» відкрило ОСОБА_5 картковий рахунок з встановленою кредитною лінією у розмірі 9 000,00 грн. та надало у користування міжнародну банківську платіжну картку VISA Gold, зі сплатою 34 % річних (а.с.7-9).

В п.3.3 вказаного договору сторонами було визначено третейське застереження, відповідно до якого будь-які вимоги, які виникають при виконанні договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, крім вимог, виключених з підвідомчості третейського суду у відповідності до закону, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом вищевказаного третейського суду, текст якого розміщено на сайті http://tretsud.aud.org.ua.

27 січня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мамченко Ю.В. було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за договором №897034 від 05 червня 2013 року в розмірі 9 205,77 грн., витрат за публікацію оголошення в розмірі 420,00 грн. та витрат пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом у розмірі 218,09 грн. (а.с.4-6).

В березні 2015 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 січня 2015 року.

30 жовтня 2015 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Позика» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 10-ІV, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №897034 від 05 червня 2013 року, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_5 перейшло до ТОВ «ФК «Позика»

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року в задоволенні заяви ПАТ «Креді Агріколь Банк» було відмовлено.

Відмовляючи у задоволені заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції, керуючись п.2, 5 ч.1 ст.389-10 ЦПК України виходив з того, що справа, у якій ухвалене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, не підвідомча третейському суду відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди». При цьому, районний суд керувався правовою позицією Верховного Суду України, висловленою при розгляді справи №6-856цс15.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, питання видачі виконавчих листі в на примусове виконання рішень третейських судів регламентовано главою 2 розділу VII-1 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 389-9 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 38910 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Така правова позиція було висловлена Верховним Судом України в постановах №6-856цс15 від 02 вересня 2015 року, №6-2074цс15 від 04 листопада 2015 року, №6-1716цс15 від 11 листопада 2015 року.

Оскільки ОСОБА_5 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Креді Агріколь Банк, про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27 січня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ТОВ «ФК «Позика», правонаступника заявника, підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.В.Соколова