Справа № 161/6341/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А.О.
Провадження № 22-ц/773/1235/15 Категорія: 57 Доповідач: Веремчук Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Веремчук Л.М.

суддів - Антонюк К. І., Овсієнка А.А.,

при секретарі Кирилюку О. О.

з участю:представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів, визнання недійсним пункту договору та стягнення коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2015 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" укладений Договір фінансового лізингу № 002219 з додатками, які є невід'ємними частинами договору (далі - Договір) (а.с.3-11).

Відповідно до умов п. 1.1 Договору лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору предметом лізингу є Трактор «Чері 244», вартість предмету лізингу на момент укладання договору та розмір авансового платежу вказується в Додатку № 1 до даного Договору, який є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 8.2.1 спірного договору перший лізинговий платіж складається із: комісійної винагороди Лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього Договору (надалі -«Комісія за організацію»), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у Додатку № 1 до даного Договору; авансу ціни предмета лізингу, який розраховується, як авансовий платіж, який визначається у Додатку №1 до даного Договору; комісійної винагороди лізингодавцю за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір Комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у Додатку № 1 до даного Договору.

Згідно Додатку № 1 до Договору вартість предмету лізингу становить 150000 грн.; авансовий платіж - 75000 грн.; комісія за організацію - (10%) 15000 грн. (а.с. 9).

У Додатку № 2 до спірного договору зазначено вартість предмета лізингу - 150000 грн., авансовий платіж - 50%, сума лізингу - 75000 грн., викупна вартість 2250 грн., відсоткова ставка - 12,50%, комісія - 5% та щомісячний платіж 1884,17 грн., а також витрати, які сплачує лізингоодержувач за відвантаження предмета лізингу, комісію за передачу предмета лізінгу в сумі 4500 грн. (а.с.10).

У Додатку № 3 до вказаного договору фінансового лізингу вказано марку предмету лізину Трактор Чері, модель - 244, кількість - 1 та ціна - 150000грн.(а.с.11).

24 лютого 2015 року позивачем здійснено оплату комісії з призначенням платежу «оплата за послуги згідно договору 002219 від 24. лютого 2015 року» в розмірі 15000 гривень (1000грн. + 14000 грн.), що вбачається із квитанцій, з яких також вбачається, що ОСОБА_2 підтвердив правильність вказаних реквізитів (а.с.12).

24 лютого 2015 року позивач подав до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» заяву, в якій зазначив, що прочитав і зрозумів умови Договору фінансового лізингу № 002219 від 24 лютого 2015 року в повному обсязі та коректно отримав інформацію від менеджера консультанта компанії (а.с.38).

27.02.2015 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» з заявою про розірвання договору з моменту отримання цієї заяви, оскільки він дізнався з сайтів продавців про істотне збільшення вартості Трактору Чері 244, крім того дізнався, що його не влаштовує Трактор Чері 244 за своїми технічними характеристиками та витратою пального, в звязку з чим, просив повернути отримані кошти товариством в розмірі 15 000,00 грн. у день отримання цієї заяви (а.с.13)

З відповіді ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» від 27 березня 2015р. №400 на заяву позивача, вбачається, що відповідач визнав факт розірвання Договору з 12.03.2015р., однак сплачені кошти в розмірі 15 000,00 грн. відмовився повернути посилаючись на умови п. 12.11 Договору. Позивачу було розяснено, що він має змогу поновити дію Договору, а також змінити предмет Лізингу на будь який інший, звернувшись з відповідною заявою (а.с.17).

Вважаючи зазначену договірну умову несправедливою, позивач, посилаючись на дисбаланс прав та обовязків сторін на користь продавця(виконавця), що на його думку, в силу ст.ст.203,215 ЦК України свідчить про недійсність кредитного договору, звернувся з цим позовом до відповідача і просив винести рішення, яким визнати несправедливим та недійсним п. 12.11 Договору, згідно якого у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі Предмета лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми Авансового платежу. В такому випадку Комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з положень ст.ст. 627, 638 ЦК України.

Так, за змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Відповідно до ч.2ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідків є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

В силу ч.5 цієї ж статті, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що істотний дисбаланс прав та обовязків споживача та продавця(виконавця) повинен мати комплексний вираз та не може проявлятися в окремому пункті договору. Таким чином, суд першої інстанції правомірно зазначив, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

За змістом п. 4 ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону, несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.

Між тим, в оспорюваному пункту 12.11 Договору визначено, що у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі Предмета лізингу, Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми Авансового платежу. В такому випадку Комісія за організацію даного Договору Лізингоодержувачу не повертається.

Колегія суддів вважає, що зазначений пункт не підпадає під вказане положення ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки в оспорюваному пункті Договору з-поміж іншого міститься посилання на обовязок Лізингодавця повернути сплачені кошти(тобто здійснити відповідну компенсацію) за вирахуванням лише суми штрафу та комісії.

Право лізингоодержувача відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку передбачено ч.1 ст.7 та п.3 ч.1 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг". Згідно якого лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку.

Отже, законодавством про фінансовий лізинг чітко визначено порядок, умови та наслідки розірвання цього договору лізингоодержувачами в односторонньому порядку. І воно може мати місце лише у разі затримки передачі товару в користування, в інших випадках сторони мають обов'язково керуватись умовами договору.

Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що комісія за організацію договору відноситься саме до інших витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Таким чином, посилання позивача на те, що умовами Договору передбачена сплата лізингоодержувачем комісійної винагороди за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору , яка складає 10% від вартості предмета договору, що не передбачено законом і не входить в перелік послуг, які підлягають оплаті відповідно до Закону України «Про фінансовий лізинг» - є безпідставним, а умова Договору про сплату комісійної винагороди за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору, не суперечить вимогам законодавства , не містить ознак несправедливості та не є підставою для визнання пункту правочину недійсним.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченої останнім комісії, у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог про визнання окремого пункту договору недійсним.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: