ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2683/15-ц
Провадження № 2/210/1452/15
У Х В А Л А

"03" серпня 2015 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Скотар Р.Є.,

при секретарі Таранущенко В.С.,

за участі сторін - не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізінгу недійсним та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся 24.06.2015 р. до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати договір Фінансового лізингу №001798 від 07 квітня 2015 року недійсним, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» сплачені кошти в сумі 69000,00 грн та комісію, сплачену банку в сумі 552,00 грн. В забезпечення позову він просить накласти арешт на грошові кошти в межах суми позовних вимог в розмірі 69 000 грн, що належать ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначив, що за відомостями ЕДР відкрито двадцять два виконавчих провадження відносно ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», через що у нього виникають сумніви щодо платоспроможності відповідача і можливості виконання рішення суду у разі задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні позивач присутнім не був, подав до суду заяву про розгляд заяви про забезпечення позову за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_3 ( довіреність від 22.07.2015 року, дійсна до 31.12.2015 р.). до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу за відсутності. Надав заперечення проти заяви про забезпечення позову, в якій зазначив, що ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» має задовільний фінансовий стан, на рахунках в банківських установах є обігові кошти; наявність виконавчих проваджень не є підтвердженням загрози невиконання рішення суду, оскільки більшість із них вже виконано і провадження в них не закрите у звязку з незадовільною роботою державної виконавчої служби; арешт коштів може призвести до обмеження відповідача у користуванні та розпорядженні власними коштами в повному обсязі, та стане перешкодою для нормального ведення господарської діяльності, тому може зачепити не тільки інтереси відповідача, а й кількасот клієнтів. Крім того, діяльність товариства є цілком законною та здійснюється відповідно норм чинного законодавства. Підприємство не перебуває в стадії банкрутства чи іншого провадження по припиненню юридичної особи. Просив у задоволенні заяви відмовити.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заявм слід відмовити.

Частина 3 ст. 152 ЦПК України зазначає, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову визначені ст. 152 ЦПК України, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, накладення арешту на грошові кошти відповідача, на думку суду, буде перешкоджати належному його функціонуванню і виконання ним своїх обовязків перед третіми особами.

Позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження того факту, що не накладення арешту на рахунки відповідача може призвести до порушення прав та інтересів позивача, а також до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову дупскається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчившись, що між сторонами виник спір, з'ясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, вважаю, що реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову відсутня.

Враховуючи вище наведене, правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову не вбачається.

Керуючись ст. 151-153, 293 ЦПК України, абз. 1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Р. Є. Скотар