РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9226/15-ц

пр. № 2/759/4347/15

05 серпня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Ніколенку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 в червні 2015 року заявив позов про стягнення з ОСОБА_2 6000 грн. на відшкодування шкоди заподіяної в наслідок залиття квартири.

ОСОБА_1 в судовому засіданні на вимогах позову наполягав і пояснив, що 13.01.2013р. було залито його квартиру АДРЕСА_1 з вини власника квартири №20 ОСОБА_2, в наслідок чого були пошкоджені всі приміщення квартири, та речі, відшкодувати заподіяні збитки відповідач не бажає.

ОСОБА_2 заперечила проти позову, і пояснила, що рішенням суду матеріальна шкода за фактом залиття квартири позивача покладена на її батька ОСОБА_3, який фактично проживає в належній їй квартирі, на неї ж іншим рішенням суду покладено обов'язок відшкодувати позивачу моральні збитки.

Судом встановлено таке.

Сторонами не заперечується і знаходить своє підтвердження матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 володіє квартирою №20 в цьому ж будинку.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 вересня 2013 року, за фактом залиття квартири АДРЕСА_1, що мало місце 13.01.2013р., постановлено до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1384 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно з статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Даною нормою законодавець покладає на особу, якій заподіяна шкода обов'язок довести, що шкода заподіяна їй рішенням, дією, бездіяльністю іншої особи, в чому полягає така шкода та її розмір.

Частиною 3 ст.10 і частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними, згідно зі статтею 58 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Не зважаючи на те, що судом наголошувалось на тому, що сторони до початку розгляду справи по суті мають надати докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, доказів про заподіяння шкоди, яка не охоплена вказаним вище рішенням суду, позивачем так і не надано.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_3 не виконує рішення суду, не можуть слугувати підставою, для покладення такого ж обов'язку на відповідача.

Тому, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, за необґрунтованістю доказами.

За такого рішення, з урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави відповідно і на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Сенько М.Ф.