УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Ткачука О.С.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача послуг банку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 5 березня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати припиненим з 11 березня 2011 року, укладений між ним та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк», банк), п. 10.3 кредитного договору від 7 травня 2008 року, в частині третейського застереження.

Позов мотивовано тим, що 7 травня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно умов якого позивач отримав кредит в сумі 36500 доларів США на власні потреби без будь-яких обмежень. У п. 10.3 кредитного договору сторонами передбачено третейське застереження. На момент укладення третейського застереження воно не суперечило законодавству України і було можливим для виконання в законний спосіб сторонами і третейським судом. 3 лютого 2011 року був прийнятий Закон України № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, згідно з яким, з підвідомчості третейських судів виключено категорію справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку; встановлено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом. Внаслідок особливостей правового регулювання третейського розгляду, позивач не має можливості оскаржити незаконне рішення третейського суду по суті, а може оскаржити його лише з передбачених законом формальних підстав, які банком і третейським судом формально дотримані, за виключенням лише того, що спір був розглянутий на підставі нечинного на момент розгляду третейського затвердження.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 5 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з передачею справи до місцевого суду на новий розгляд.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що оспорюваним пунктом кредитного договору права позивача не було обмежено, оскільки домовленість сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст. 17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а є одним із способів реалізації права на захист.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-50цс12, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

За таких обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду, належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для скасування ухваленого ним рішення.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 5 березня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.С. Ткачук