АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 653/292/15-ц Головуючий в І інстанції Крапівіна О.П.
Номер провадження 22-ц/791/2089/15 Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року серпня місяця 11 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової Л.В.
Суддів:Ігнатенко П.Я.
Чиркової К.Г.
При секретарі:Предместніковій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 29 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, зазначаючи, що він є власником житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0400 га.

Відповідачеві на праві власності належать земельна ділянка та житловий будинок, що розташовані по АДРЕСА_2, які він придбав за договором купівлі-продажу від 09.10.2010 року у ОСОБА_7

Посилаючись на те, що державний акт на право власності на землю, як такий, що виданий на ім'я ОСОБА_7 26.03.2008 року з порушенням вимог чинного законодавства та встановленого порядку оформлення прав на землю, постановою Генічеського районного суду від 11.03.2013 року визнаний недійсним, а про договір купівлі-продажу земельної ділянки йому (ОСОБА_6) не було відомо, позивач з посиланням на ст.ст. 203,215,228 ЦК України просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09.10.2010 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, в частині продажу (переходу власності) земельної ділянки у розмірі 0,0001 га, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Рішенням суду від 29 травня 2015 року постановлено визнати недійсним правочин (договір) купівлі-продажу частини земельної ділянки в розмірі 0,0001 га за адресою: АДРЕСА_2 від 09 жовтня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Карпенко О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 1620 між ОСОБА_5 та ОСОБА_7. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 243,6 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі, зазначаючи, що висновки суду у спірних правовідносинах є немотивованими та такими, що суперечать нормам цивільного законодавства щодо наявності підстав для визнання правочину недійсним та не відповідають нормам цивільного процесуального законодавства щодо необхідності закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 її доводи не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що оспореною ОСОБА_6 угодою порушені права останнього щодо користування частиною земельної ділянки, тому він вправі вимагати визнання такої угоди частково недійсною, без реституції.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, так як суд прийшов до нього, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає ці права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься у ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є суміжними користувачами (власниками) земельних ділянок, що розташовані в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, цільовим призначенням яких є будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

При цьому ОСОБА_5 земельна ділянка по АДРЕСА_2 належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного ним з ОСОБА_7 та нотаріально посвідченого 09 жовтня 2010 року.

На момент укладення зазначеної угоди право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку підтверджувалося державним актом на право приватної власності на землю, виданим на підставі рішення Генічеської міської ради від 26 березня 2008 року № 582.

Постановою Генічеського районного суду від 11 березня 2013 року, ухваленою у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Генічеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування правових актів, які порушують право власності, що набрала законної сили, визнано незаконним та скасовано рішення Генічеської міської ради від 26.03.2008 року № 582 в частині затвердження громадянці ОСОБА_7 технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,0702 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради, а також в частині передачі земельної ділянки у власність та видачі державного акта. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0702 га, серія НОМЕР_1 від 19.12.2008 року на ім'я ОСОБА_7 визнано незаконним та недійсним, державну реєстрацію такого акту скасовано.

Підставою для задоволення позову суд зазначив ту обставину, що ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку, площа якої за рахунок земельної ділянки, що перебуває в користуванні ОСОБА_6, безпідставно збільшена на 0,0001 га (а.с. 5-6).

При вирішенні справи в суді апеляційної інстанції (і це вбачається із змісту позовної заяви) ОСОБА_6 пояснив, що захист своїх прав як землекористувача він вбачає у поверненні частини земельної ділянки (площею 0,0001 га), що виділялася для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 та належать йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Генічеською державною нотаріальною конторою 01 квітня 1994 року (а.с. 9).

Однак у обраний ОСОБА_6 спосіб його права, як землекористувача, відновленим бути не може, оскільки за встановленими ст. 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину правило реституції застосовується лише для сторін недійсного правочину (отримане покупцем за недійсним правочином підлягає поверненню продацю).

Не будучи учасником договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного після визнання незаконною та недійсною передачі земельної ділянки по АДРЕСА_2 із комунальної власності у власність ОСОБА_7 в порядку приватизації, ОСОБА_6 не перебував із наступним власником цієї земельної ділянки - ОСОБА_5 в зобов'язальних відносинах і не може вимагати від нього повернення частини земельної ділянки за наслідком недійсності угоди.

Суд на зазначене уваги не звернув і, зазначивши, що позивач має право вимагати визнання угоди недійсною лише в частині, яка стосується володіння його земельною ділянкою, без реституції, не зважив, що така вимога не відновлює прав ОСОБА_6 на землю, які він вважає порушеними, а тому не може бути застосована щодо спірної земельної ділянки як передбачений законом спосіб захисту цивільних прав, в той час як із встановлених судом обставин справи вбачається, що між позивачем та ОСОБА_5 - нинішнім володільцем земельної ділянки по АДРЕСА_2 існують речово-правові відносини щодо права на спірну земельну ділянку і належним способом захисту цього права є відповідний цим правовідносинам речово-правовий спосіб - витребування майна (ст.ст. 387,388 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що неправильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції ухвалив помилкове рішення, яке підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову із наведених вище підстав.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для закриття провадження у цій справі, враховуючи, що предметом позову в ній є дійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки, в той час як предметом спору в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_7, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу була недійсність договору купівлі-продажу житлового будинку.

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 216 ЦК України, керуючись ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 частково задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 29 травня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_7, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 17 серпня 2015 року

Рішення набрало законної сили 11 серпня 2015 року

Суддя Л.В. Пузанова

Секретар судового засідання Д.О. Предместнікова