22-ц/775/889/2015(м)
Категорія 53 Головуючий у 1-й інстанції Матвєєва Ю.О.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Лісового О.О., Ткаченко Т.Б.

при секретарі Брежневі Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 13 липня 2015 року винесена ухвала про залишення позовної заяви без руху, оскільки позивачем не була надана ухвала суду про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідача зазначеної суми заборгованості або скасування його судом.

23 липня 2015 року суд першої інстанції визнав вказану позовну заяву ОСОБА_2 не поданою та повернув позивачу.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд не звернув увагу на заяву, яка була подана на виконання ухвали суду від 13 липня 2015 року. В якій позивач вказувала, що не має можливості звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, оскільки в неї немає довідки про розмір цієї заборгованості. Після звільнення відповідач не надає такої довідки, а отже все це вказує, що існує спір про право, тому вона змушена звертатися з позовною заявою.

Крім того, позивачем була подана заява про витребування доказів, а проведення зазначених дій у порядку наказного провадження не передбачено жодними нормами ЦПК України, і може бути вирішене лише у позовному провадженні.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу за відсутності представника відповідача ПАТ «Азовелектросталь», який будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Повертаючи заявнику позовну заяву суд виходив з того, що позивачем у наданий строк не було усунуто недоліки та до позовної заяви не подано копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу.

Проте погодитись із такими висновками не можна, оскільки суд дійшов його із порушенням норм процесуального права.

Перелік вимог, визначених ч.1 ст. 96 ЦПК України, які можуть розглядатися в порядку наказного провадження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Зокрема, судовий наказ може бути видано у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (п.1 ч.1 ст. 96 ЦПК України).

За змістом ст.ст. 98, 103 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються оригінали або належним чином завірені копії документів, які підтверджують матеріально-правову вимогу заявника. На них поширюються вимоги ст.ст. 58 і 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів.

Згідно п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Суд зазначені вимоги закону залишив поза увагою і не врахував, що між позивачем і відповідачем існує спір про право, що для розгляду заявлених вимог необхідно витребувати у відповідача докази, в тому числі на підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі, що неможливо здійснити при розгляді подібних вимог в наказному провадженні.

Крім того, повертаючи позовну заяву суд не врахував, що поряд з вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі, позивачем заявлялися вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі ст.117 КЗпП України та відшкодування моральної шкоди, які можуть бути предметом розгляду лише в порядку позовного провадження.

Згідно п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, ухвала суду, як така, що постановлена не у відповідності до обставин спору та вимог закону, відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, підлягає скасуванню та передачі питання щодо відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 липня 2015 року скасувати та передати питання щодо відкриття провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: