АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №666/2508/15-ц Головуючий в суді І інстанції: Дорошинська В.Е.
Номер провадження 22ц/791/2100/15 Доповідач: Чиркова К.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року серпня місяця 04 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Предместніковій Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 червня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року публічне акціонерн товариство комерційний банк «Надра», Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 26 липня 2006 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 33000доларів США, строком до 26 липня 2017 року з оплатою 9,5% річних за користування грошовими коштами, а 07 грудня 2007 року укладено додаткову угоду, згідно до якої відсотки за користування кредитними коштам розраховуються на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,39% річних, щомісячна сума мінімального платежу становить 484,52 доларів США, яка вноситься до 15 числа поточного місяця.

В забезпечення виконання умов договору між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом, якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1

ОСОБА_3 покладених на нього зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування коштами належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 12.12.2014 року має заборгованість у розмірі 19734,54 доларів США, що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 1291,92доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 829,20доларів США, пені за прострочення сплати кредиту в сумі 4313,42доларів США, штрафу за порушення умов кредитного договору в сумі 3300доларів США.

З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 19734,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на момент розрахунку на 12 грудня 2014року становить 320043,45грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 червня 2015 року позов задоволено.

Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №804/6/2006/840к/1879 від 26.07.2006 року та додаткової угоди №1 від 07.12.2007року, станом на 12.12.2014року в сумі 19734,54доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 310043,45грн., а також судовий збір в дохід держави в сумі 3100,44грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування судом обставин у справі.

Зокрема, зазначав, що суд першої інстанції вирішуючи спір, не залучив до участі в справі в якості третьої особи - ОСОБА_4, з якою ним укладений попередній договір про купівлі - продажу іпотечної квартири, яка проживає в даній квартирі та приймає безпосередньо участь у виконанні кредитних зобов'язань.

Також, суд не залучив до участі в справі поручителів, які є солідарними боржниками, не дав належної оцінки укладеним договором поруки, з яким він, як позичальник не був ознайомлений та не давав згоди на їх укладення.

Окрім того, суд не перевірив наданий позивачем без документального підтвердження розрахунок заборгованості та безпідставно стягнув визначену з арифметичною помилкою суму боргу, а також не звернув увагу на безпідставне нарахування позивачем штрафу та не співмірність суми пені, що в сукупності унеможливлює виконання боржником кредитних зобов'язань.

Письмові заперечення на подану апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 липня 2006 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір№804/06/07/2006/840к/1879, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 33000доларів США строком до 26 липня 2017року, зі сплатою 9,5% річних за користування грошовими коштами, а 07 грудня 2007року укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно до якої відсотки за користування кредитними коштам розраховуються на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,39% річних, а щомісячна сума мінімального платежу становить 484,52 доларів США., яка вноситься до 15 числа поточного місяця.

26.07.2006 року в забезпечення виконання умов договору між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом, якого є двокімнатна квартира №39, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Вазова, 3а, та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі - продажу від 26.07.2006 року.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 3.3.3 укладеного сторонами кредитного договору та пунктів 3,4 додаткової угоди №1 до кредитного договору сторони домовилися, що відсотки за користування кредитом розраховуються на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,39% річних, а щомісячна сума мінімального платежу становить 484,52 доларів США., яка вноситься до 15 числа поточного місяця.

Пунктом 5.1 договору передбачено, у разі порушення позичальником строку оплати мінімального необхідного платежу, погашення якого, визначено у п.3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, у строк визначений у п.4.3.5 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 5.2 договору передбачено в разі порушення позичальником вимог пунктів 4.3.1,4.3.2,4.3.7,4.3.9,4.3.10 цього договору позичальник, зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% відсотків від суми кредиту, визначеної у п..1.1 цього договору за кожен випадок.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 покладених на нього зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування коштами належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 12.12.2014 року має заборгованість у сумі 19734,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 12.12.2014 року (один долар = 15.71грн.) становить 310029,62 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 11291,92 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 829,20 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту в сумі 4313,42 долари США, що в гривневому еквіваленті становить 67766,85 грн., яка вирахувана за період з 12.12.2013 року по 11.12.2014 року та штрафу за порушення умов кредитного договору в сумі 3300доларів США ( 10% від 33000 доларів, п.5.2 договору).

Згідно п. 4.2.4 договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п.3.3.3 цього договору.

Суд першої інстанції вирішуючи спір по суті, обґрунтовано виходив із того, що відповідач належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим банк має право відповідно до умов договору вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язання щодо повернення кредиту, а тому дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, відсотків за користування грошовими коштами та пені.

Обставини, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду щодо цього, апеляційна скарга не містить, тому доводи апеляційної скарги, як такі, що висновки суду не спростовують підлягають відхиленню.

Такими, що не заслуговують на увагу є доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції вирішуючи спір, не залучив до участі в справі в якості третьої особи - ОСОБА_4, з якою він уклав попередній договір купівлі - продажу іпотечної квартири і яка проживає в даній квартирі та приймає безпосередньо участь у виконанні кредитних зобов'язань, оскільки предметом даного спору є кредитні зобов'язання, що виникли між банком та позичальником і не стосуються відносин сторін за попереднім договором.

Окрім того, допитана в якості свідка, в ході розгляду справи в апеляційному порядку ОСОБА_4 підтвердила порушення нею строків сплати щомісячних платежів за кредитними зобов'язаннями відповідача, у зв'язку з погіршенням матеріального стану.

Посилання апелянта на те, що наданий позивачем розрахунок не підтверджує наявну у нього заборгованість за кредитним договором, спростовуються наявним в матеріалах справи розрахунком, відповідачем доказів на спростування розміру заборгованості не надано, що відповідно до положень ст.ст. 10,60 ЦПК України є його обов'язком, а долучені до апеляційної скарги копії квитанцій на погашення боргу за 2010 - 2014 роки, у тому числі здійсненні від імені ОСОБА_4, враховані позивачем при визначені суми заборгованості, окрім того представник позивача в ході апеляційного розгляду справи, посилаючись на відповідну політику банку наполягав на стягненні боргу у визначеному гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день розрахунку тобто на 12.12.2014року, а не на час ухвалення рішення(а.с.8-9, 78-94).

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не залучив поручителів, як солідарних боржників до участі у справі та не дав належної оцінки укладеним договорам поруки, з якими він, як позичальник не був ознайомлений і не давав згоди на їх укладення, позбавлені правового обґрунтування, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладення кредитором договорів поруки, відсутність таких підтвердив представник позивача в ході розгляду справи в апеляційному порядку, а нормами ст.553 ЦК України визначено, що договір поруки - двосторонній правочин, для укладення якого достатнім є волевиявлення кредитора і поручителя.

Чинним законодавством України також не встановлений обов'язок поручителя попереджати боржника про укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором.

Згідно зі ст. 626 ЦК України порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-51цс11.

Відповідно до ст. 543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, а за діючим в Україні законодавством право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві, (ч.1ст.20 ЦК України ст.ст.3,4 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування пені та нарахування її поза межами строку позовної давності, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки умовами укладеного кредитного договору, пунктом 5.1 передбачена сплата пені, у тому числі у випадку порушення строку виконання зобов'язання, у розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, відповідач погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто і без застережень.

Відповідно до положень ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу), із наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір пені нарахований у межах одного року до дня пред'явлення позову.

Посилання апелянта про те, що визначений позивачем розмір пені є значним по відношенню до простроченої суми боргу не заслуговують на увагу, оскільки положення ч.3 ст.551ЦК України дають право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, такі обставин у справі відсутні, а на інші обставини, які мають істотне значення відповідач не посилається і наявність таких не доводив.

Разом із тим такими, що заслуговують на увагу, на думку колегії суддів є доводи апеляційної скарги щодо безпідставного нарахування позивачем штрафу, який відповідно до умов кредитного договору визначається в розмірі 10% від суми первісного кредиту та застосовується відповідно до п. 5.2 договору, у разі в разі порушення позичальником вимог пунктів 4.3.1,4.3.2,4.3.7,4.3.9,4.3.10 цього договору, однак жодних доказів на підтвердження допущення боржником порушень зазначених умов договору, які б давали підстави для застосування штрафу, окрім порушення строку виконання зобов'язання, за яке нараховуються згідно з п.5.1 пеня, позивачем не надано ні в суді першої інстанції, ні в ході розгляду справи в апеляційному порядку.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення штрафу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в сумі 3300 доларів США, у зв'язку з цим визначена судом сума заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію підлягає зменшенню з 19734,54 доларів США до 16434,54 доларів США (19734,54-3300=16434,54), що в гривневому еквіваленті становить 258186.52грн.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених вимог.

Таким чином, стягнуту судом суму судового збору слід зменшити з 3100,44 грн. до 2582 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526,629ЦК України, ст.ст.303,307,309,316ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 25 червня 2015року в частині стягнення штрафу в сумі 3300доларів США скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію про стягнення штрафу відмовити.

Рішення суду в частині визначення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію змінити, зменшивши розмір кредитної заборгованості з 19734,54 доларів США до 16434,54 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 258186.52грн., стягнуту судом суму судового збору зменшити з 3100, 44 грн. до 2582 грн.

В решті частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом двадцяти днів з дня проголошення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: