АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання неправомірними рішення щодо зміни розміру процентної ставки, зобов'язання провести перерахунок та списання коштів,

в с т а н о в и л а :

у червні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Кредобанк», в якому просили визнати рішення щодо зміни процентної ставки по договору у сторону збільшення неправомірним; встановити таку процентну ставку по договору, яка діяла до моменту її підвищення; зобов'язати відповідача провести перерахунок виплачених коштів по неправомірно збільшеній процентній ставці за весь період неправомірного підвищення; зобов'язати відповідача списати з тіла кредиту суму переплачених коштів.

Справа № 752/10254/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/16780/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Новак А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обґрунтування позову зазначала, що 04.06.2008 року між нею та ПАТ «Кредобанк» було укладено договір споживчого кредиту, за умовами якого їй було надано кредит у розмірі 24 678 доларів США зі сплатою відсоткової ставки LIBOR3M+11, 5 % річних строком до 01.06.2028 року. 28.03.2012 року було укладено додатковий договір до кредитного договору. В подальшому, відповідачем в односторонньому порядку було змінено розмір процентної ставки в сторону збільшення до LIBOR3M+11, 5 % річних + 2 %. Всупереч умовам 3.7 додаткового договору, відповідач письмово не повідомляв її про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.11.2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «Кредобанк» про визнання неправомірним рішення щодо зміни розміру процентної ставки, зобов'язання провести перерахунок та списання коштів залишено без розгляду.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.11.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що позивачі заявляли спільний позов, та ухвали про роз'єднання позовних вимог у різні провадження суд не постановляв, а відтак не міг залишати без розгляду позовну заяву другого позивача ОСОБА_3 Суд також мав ухвалювати заочне рішення, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання. Крім того, про порушення умов кредитного договору заявив відповідач, а відтак саме він мав довести наявність такого порушення.

Сторони у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.06.2008 року між ВАТ «Кредобанк», яке надалі змінило назву на ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту № А100001, за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 24 678 доларів США зі сплатою відсоткової ставки LIBOR3M+11, 5% річних строком до 01.06.2028 року.

05.06.2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту.

28.03.2012 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до кредитного договору № А100001 від 04.06.2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підвищення відсоткової ставки відповідає умовам договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п. 3.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти річні у розмірі, що визначаються як ставка LIBOR 3м збільшена на маржу 11,5 %. Розмір процентів за кредитом змінюється першого числа кожного календарного кварталу протягом усього строку дії договору. LIBOR - змінна Лондонська міжбанківська ставка по депозитах у доларах США. Ця ставка використовується як базова для визначення процентної ставки для позичальника. Для розрахунку обирається 3-місячний LIBOR.

Відповідно до п. 3.7 договору у разі зміни законодавства України щодо здійснення кредитування, облікової ставки НБ України, інших економічних умов, що впливають на ціну кредитних коштів, банк має право самостійно змінити розмір маржі за кредитом, попередивши про це позичальника рекомендованим листом протягом 7 днів з дати внесення таких змін.

Відповідно до п. 5.3 договору, у разі невиконання позичальником п. 2.3 або п. 6.3 цього договору, процента ставка по кредиту, визначена у п. 3.2 договору збільшується на 2 % річних, до повного виконання позичальником умов договору. Проте якщо кредит отримано на ремонт (реконструкцію) нерухомості, то при невиконанні п. 2.3 цього договору, процентна ставка по кредиту, визначена у п. 3.2 договору збільшується на 2 % річних та діє протягом усього строку кредитування. У разі невиконання позивальником п. 2.3 та п. 6.3 цього договору, процента ставка по кредиту, визначена у п. 3.2 договору збільшується на 4 % річних, та діє до повного виконання позичальником умов відповідних пунктів цього договору.

Сторони домовилися, що зміна процентної ставки, за цим договором, у випадках, передбачених цим пунктом, здійснюється без внесення змін до цього договору.

Відповідно до п. 6.3 договору позичальник зобов`язаний здійснити до моменту видачі кредиту та протягом усього строку дії цього договору, щорічне страхування на користь банку страховій компанії, з якою банком укладено угоду про співпрацю - предмета іпотеки, не пізніше 7 днів від моменту набуття права власності на нього; власного життя та працездатності в день підписання цього договору.

Відповідно до довідки банку від 08.06.2015 року розмір відсоткової ставки з 01.10.2013 року становить LIBOR + 11,5 %. + 2 % (відповідно до п. 5.3 договору).

У письмових запереченнях банк зазначив, що відсоткова ставка збільшена на підставі п. 5.3 договору за невиконання позичальником п. 6.3 цього договору. У порядку п. 3.7 договору відсоткова ставка не змінювалася.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що підвищення відсоткової ставки відбулося у відповідності до умов договору без порушення прав позивачки.

Остання не надала будь - яких доказів виконання нею п. 6.3 кредитного договору щодо укладення договорів страхування.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність такого порушення має доводити відповідач колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

У позовній заяві зазначено про дві підстави підвищення відсоткової ставки: за п. 3. 7 кредитного договору та п. 5.3 цього договору. Разом з тим, за матеріалами справи встановлено, що ставка у порядку, передбаченому п. 3.7 договору не змінювалася. Обов`язок же доведення обставин щодо відсутності порушень п. 6.3 договору покладається на позивача. Проте остання не надала договорів страхування, на підтвердження викладених обставин щодо відсутності порушень п. 6.3 кредитного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зімни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Процесуальних порушень, які б призвели до неправильного вирішення справи колегією суддів не встановлено, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення.

Ухвала суду про залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду не є предметом апеляційного оскарження та суд апеляційної інстанції не має повноважень виходу за межі предмета оскарження.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді