Номер провадження: 22-ц/785/5371/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2015 року м. Одеса

1)
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 Чжаоань на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2015 року у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 Чжаоань про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановила:

20.10.2014 року позивач ОСОБА_5 акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернувся до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнював, та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 21172293 від 15.04.2013 року у сумі 192 289,59 грн. (далі Кредитний договір) звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб за договором застави № 21172510 від 15.04.2013 року (далі Договір застави), а саме легковий автомобіль, марки VOLKSWAGEN, модель POLO, чорного кольору, 2013 року випуску, номер шасі XW8ZZZ61ZDG045449, обєм двигуна 1598 куб.см., реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_3 Чжаоаню (далі - спірний автомобіль).

Крім того просив встановити спосіб звернення стягнення на предмет застави, шляхом продажу ПАТ «ПУМБ» предмету застави за Договором застави; визнати вищий пріоритет ПАТ «ПУМБ» на предмет застави за Договором застави; встановити початкову ціну предмету застави, що підлягає визначенню незалежним субєктом оціночної діяльності на момент такого продажу, обраним ПАТ «ПУМБ».

Також позивач спросив передати в управління ПАТ «ПУМБ» предмет застави, а саме спірний автомобіль, на період до його реалізації, надавши право вчиняти будь-які юридичні дії по відношенню до предмета застави, в тому числі: право звернення до уповноважених органів та посадових осіб для отримання будь-яких документів, що стосуються предмету застави; право отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях та нотаріусів необхідних для управління; стягнути з відповідачів судовий збір.

Свої вимоги мотивували тим, що 15.04.2013 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 21172293, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 109 778,90 грн., а позичальник зобовязався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит у строк не пізніше 15.04.2020 року.

В забезпечення виконання зобов'язання, між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено Договір застави транспортного засобу № 21172510 від 15.04.2013 року.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, то у нього виникла заборгованість по сплаті кредиту, у звязку з чим позивач ставив питання про звернення стягнення на предмет застави.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2014 року вироком Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ст. 358 ч. 4, ст. 388 ч. 1 КК України, та встановлено, що ОСОБА_4 15.04.2013 року видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_6 розпоряджатись належним йому на праві власності спірним автомобілем.

16.04.2015 року ОСОБА_6 звернувся до ВРЕВ із заявою про зняття з обліку автомобіля та відчужив його на користь ОСОБА_3 Чжаоань.

На теперішній час заставне майно вилучене у ОСОБА_3 Чжаоаня і передано на зберігання ПАТ «ПУМБ».

Представник відповідача ОСОБА_3 Чжаоаня ОСОБА_7 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову.

При цьому представник пояснив, що на підставі ст. 388 ЦК України, ОСОБА_3 Чжаоань є добросовісним набувачем та згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 22.01.2015 року інформація стосовно обтяження спірного транспортного засобу відсутня.

Справа була розглянута у відсутність відповідача ОСОБА_4

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2015 року позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» було задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 Чжаоаня ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «ПУМБ» у задоволенні їх вимог, посилаючись на те, що рішення суду було ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, 15.04.2013 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 21172293, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 109 778,90 грн., а позичальник зобовязався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити відсотки за кредит та повернути банку кредит у строк не пізніше 15.04.2020 року (а.с. 15-30).

В той же день з метою забезпечення виконання зобов'язання між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_4 було укладено Договір застави вказаного транспортного засобу № 21172510 від 15.04.2013 року (а.с. 31-41).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «ПУМБ» виконав свої зобовязання по наданню кредитних коштів відповідачу, на підтвердження чого суду надано меморіальний ордер № 1000 від 15.04.2013 року (а.с. 51).

В свою чергу, відповідач ОСОБА_4 не виконав зобовязання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідних відсотків за користування кредитом, чим порушив умови Кредитного договору.

Відповідно до довідки про розрахунок заборгованості станом на 06.10.2014 року, заборгованість за Кредитним договором становить 192 289,59 грн., із яких: заборгованість за сумою кредиту - 109 778,90 грн., заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом 34 120,34 грн., заборгованість за сумами пені за порушення строків виконання грошових зобовязань 48 390,35 грн. (а.с. 11-14).

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі доказами та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

В даному випадку спірним є питання, чи підлягає зверненню стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості на спірний автомобіль, як предмет застави, та який на даний час належить відповідачу ОСОБА_3 Чжаоаню.

Так, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із вимог, передбачених ст.ст. 526, 572, 611, 1048, 1050 ЦК України, згідно яких зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2014 року, який набрав законної сили 17.10.2014 року (а.с. 52-54) по справі № 520/8052/14-к, ОСОБА_4 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення ст. 388 ч. 1 КК України.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_4 15.04.2013 року видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_6 розпоряджатись належним йому на праві власності спірним автомобілем.

16.04.2015 року ОСОБА_6 звернувся до ВРЕВ № 3 із заявою про зняття з обліку автомобіля. В результаті незаконних дій ОСОБА_4 заставне майно банку відчужене третій особі - відповідачу ОСОБА_3 Чжаоань.

Таким чином, заставний спірний автомобіль був незаконно відчужений заставодавцем ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_3 Чжаоань.

Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, згідно з положеннями частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

У звязку з цим, заперечення представника відповідача ОСОБА_3 Чжаоаня ОСОБА_7 стосовно того, що ОСОБА_3 Чжаоань є добросовісним набувачем, суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги.

Що стосується доводів апелянта з приводу відсутності інформації у витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна від 22.01.2015 року, що на його думку свідчить про відсутність обтяження спірного транспортного засобу (а.с. 102), то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність цих доводів, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 26.02.2015 року, підтверджується, що «ПУМБ» 18.04.2013 року здійснив реєстрацію обтяження рухомого майна: спірного автомобіля VOLKSWAGEN POLO, 2013 року випуску, кузов XW8ZZZ61ZDG045449, реєстраційний номер НОМЕР_2 на підставі договору застави транспортного засобу за Договором застави № 21172510 від 15.04.2013 року (а.с. 112-113).

Крім того, у відповідності до абз. 3 п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого і правильного висновку, що відповідач ОСОБА_3 Чжаоань не може бути визнаним добросовісним набувачем спірного автомобіля, а тому останній має бути у нього вилучений і на нього підлягає звернення стягнення в рахунок кредитної заборгованості ОСОБА_4 в розмірі 109 778,90 грн.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Чжаоань відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_8

ОСОБА_2