Справа № 444/575/14 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/783/242/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гриновець Б.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.

при секретарі: Брикайло М.В.,

з участю: представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Гнатишак О.В.,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - Шуліки Аліни Володимирівни на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа: служба у справах дітей Жовківської районної державної адміністрації про визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 23 червня 2014 року зазначений позов задоволено.

Визнано недійсним договір іпотеки від 13.08.2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (правонаступник Приватне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») та ОСОБА_9 та стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_6 сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Рішення суду оскаржив представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - Шуліка А.В..

У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення неповно з'ясовано обставини, які мають важливе значення у справі, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не було надано належної оцінки тим фактам, що: сторонами при укладенні оспорюваного договору було виконано всі вимоги цивільного законодавства; ОСОБА_9 при підписанні цього договору усвідомлювала наслідки укладення такого; укладення спірного договору на момент його підписання не порушувало прав та інтересів малолітніх чи неповнолітніх дітей, про що свідчить надана відповідачем ОСОБА_8 довідка про склад сім'ї і прописку, а також засвідчення ОСОБА_9 своїм підписом, що такі права та інтереси не порушуються. Крім того, у письмових поясненнях до апеляційної скарги представник ПАТ КБ «Приватбанк» Жарський І.Р. вказує, що Законами України «Про охорону дитинства» та «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що необхідність отримання попередньої згоди органів опіки і піклування існує, на його думку, передбачена лише для батьків або осіб, які їх замінюють. Водночас звертає увагу колегії суддів на те, що відомостей про те, що відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були на момент укладення оспорюваного договору опікунами чи піклувальниками ОСОБА_7 відсутні, а відтак на укладення ОСОБА_9 зазначеного договору іпотеки не потребувало отримання попередньої згоди органів опіки і піклування.

Зважаючи на вказане, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено, що 13.08.2008 року між ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір №LVH9GA (а.с.10-13).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку передано майно - житловий будинок загальною площею 74,70 кв.м., житловою площею 52,10 кв.м., яке належить іпотекодавцю та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

17.03.2014 року в Жовківський районний суд Львівської області звернулася ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про визнання зазначеного договору іпотеки недійсним (а.с.2-5), який мотивувала тим, що при укладення оспорюваного договору не було дотримано вимог законодавства щодо забезпечення прав її малолітньої дитини - внучки позичальника та правнучки іпотекодавця, оскільки укладено такий договір без згоди органу опіки і піклування.

Ухвалюючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 на момент укладення спірного договору була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1, у житловому будинку, який був в подальшому переданий в іпотеку, а ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обов'язково мали отримати дозвіл органу опіки і піклування стосовно можливості передачі зазначеного житлового будинку в іпотеку.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5-6 ст.203 ЦК України встановлено, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.16). При цьому, батьком останньої є ОСОБА_11 та ОСОБА_6.

Згідно копії паспорта ОСОБА_6, виданого 15.06.2012 року, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 24.04.1998 року (а.с.17, звор.).

Як вбачається із копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_7 зареєстрована у цьому будинку з 04.03.2005 року (а.с.6).

Крім того, як вбачається із матеріалів справи №2-107/11 за позовом ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка витребувана апеляційним судом з Жовківського районного суду Львівської області для огляду у судовому засіданні у таких наявні три довідки про осіб які зареєстровані у АДРЕСА_1. Зокрема, довідка видана 10.11.2009 року (а.с.37 справи №2-107/11) та довідки видані 18.03.2011 року (а.с.67-68 справи №2-107/11), згідно яких ОСОБА_7 зареєстрована та проживає за вказаною адресою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 на момент укладення договору належало право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що на момент укладення оспореного договору ОСОБА_9 надала приватному нотаріусу Жовківського районного нотаріального округу довідку з місця проживання про склад сім'ї і прописку №4241 за 2008 рік, згідно якої у будинку АДРЕСА_1 зареєстровано дві особи: ОСОБА_13 та ОСОБА_8, оскільки апелянтом, всупереч ч.1 ст.60 ЦПК України, не надано копії чи оригіналу такої, а його твердження, що таку було долучено до матеріалів справи не відповідає дійсності так як така відсутня в матеріалах справи, як відсутня і відповідь ГУ ДМС України Жовківського району від 27.01.2014 року №53, на яку також покликається представник апелянта.

Крім того, про сумнівність такої довідки свідчать і покази свідка ОСОБА_14, яка працює Куликівським селищним головою, а в період видачі зазначеної довідки - працювала секретарем Куликівської селищної ради, зазначила, що станом на 31.07.2008 року довідки за №4241 видано бути не могло так як порядкові номери довідок у цей період були у проміжку між 2321-2324.

Згідно роз'яснень, наданих в абз.1, 2 п.44 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» Згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СКта статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства»батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Частиною 4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» закріплено, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відтак, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_7 мала право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 на момент укладення спірного договору, то ОСОБА_9 та ОСОБА_8 при укладенні цього договору повинні були попередньо отримати дозвіл органу опіки та піклування.

На підставі вказаного, колегія суддів вважає, що ухвалюючи оскаржене рішення суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний договір укладений без отримання дозволу органу опіки та піклування, хоча ОСОБА_7 мала право користування будинком АДРЕСА_1. При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення ухвалено з дотриманням вимог норм процесуального права на підставі правильно застосованих норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід відхили, а таке рішення залишити без змін.

Керуючись 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу представника відповідача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - Шуліки Аліни Володимирівни - відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

О.М.Ванівський