Справа № 308/2729/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Дроботі В.В., Кондор Р.Ю.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за кредитним зобов'язанням одного із колишнього подружжя,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015р. ОСОБА_4 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2, та просила стягнути з відповідача на її користь половину суми погашенні нею за кредитним зобов'язання перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в сумі 1295,22 дол. США, які вона здійснили після розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 1995 року по 11 квітня 2013 року. В період шлюбного життя вона, 17 червня 2005 року, уклала кредитний договір на споживчі цілі у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у сумі 15 000,00 дол. США строком до 16.06.2015 року. Вважає, що кошти, одержані за кредитним договором були використані подружжям за неповні вісім років подружнього життя на задоволення потреб сім'ї, а тому у відповідності до ч.3 ст. 61 Сімейного кодексу України, вони є об'єктом права спільної сумісної власності, та підлягають стягненню з відповідача у відповідній частці до виконаного нею зобов'язання перед банком.

Заперечуючи позов ОСОБА_2 стверджував, що отриманні кошти були спрямовані ОСОБА_4 саме на реконструкцію незавершеного будівництвом житлового будинку, в якому вони проживали з 2005 року та здійснювала реконструкцію та добудову і який в подальшому за рішенням суду визнаний особистою власністю ОСОБА_7 - матері позивачки, в силу чого вважає, що витрачені ОСОБА_4 кошти, в тому числі отриманні за вказаним кредитним договором, на будинок своїх батьків, не є такими, що були використані саме в інтересах їхньої сім'ї.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03 липня 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 кредитні зобов'язання перед ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/5409/82/18340 від 17 червня 2005 року в сумі 1295,22 дол. США, що станом на 10-11 березня 2015 року за офіційним курсом НБУ становить 28158,08 грн. Вирішено питання про судові витрати.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2. ставить питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі. В скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, є припущенням та зроблені судом без повного та всебічного встановлення всіх фактичних обставин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін. перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах його оскарження та вимог, зазначених у суді першої інстанції колегія суддів приходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позов в рішенні зазначив, що кошти, одержані за кредитним договором були використані подружжям за неповних вісім років подружнього життя на задоволення потреб сім'ї, а згідно п. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки і для другого подружжя, в силу чого кредитний договір від 17 червня 2005 року укладений дружиною ОСОБА_4, за час перебування в шлюбі, створив обов'язки щодо повернення кредиту і для ОСОБА_2 бувшого чоловіка подружжя. В силу чого з врахуванням, що ОСОБА_4 особистими коштами після розірвання шлюбу з відповідачем сплатила 2590,45 доларів США на погашення кредиту, чим 18 лютого 2015 року повністю погасила заборгованість перед ПАТ „Райффайзен Банк Аваль", вона вправі вимагати стягнути з ОСОБА_2 половину з наведеної суми на свою користь.

Про те погодитися із зазначеними доводами суду першої інстанції не можна з огляду на наступне.

Матеріалами справи стверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.11.1995 року по 11.04. 2013 року.

В період шлюбу дружина ОСОБА_4 17 червня 2005 року уклала кредитний договір № 014/5409/82/18340 з АППБ «Аваль» згідно якого їй був наданий кредит на споживчі цілі у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у сумі 15 000,00 дол. США строком до 16.06.2015 року, вказані кредитні кошти вона отримала єдиним грошовим траншем одразу після укладення кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя лише в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Судом установлено, та визнано сторонами як у свої письмових запереченнях та позовних заяв по іншими цивільним справам, та фактично визнано представниками сторін в апеляційній інстанції, що кошти одержані ОСОБА_4 за укладеним в період шлюбу кредитним договором з банком АППБ «Аваль» були скеровані на реконструкцію та добудову незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1, де сторони проживали з 2005 року, переїхавши проживати до недобудованого будинку батьків ОСОБА_4, та спільними зусиллями та коштами завершили будівництво до 100% його готовності (але такий не зданий у експлуатацію) та провели відповідну реконструкцію по благоустрою будинку.

Відповідно до рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04.04.2014 року, яке набрало законної сили, у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 третя особа на стороні відповідача ОСОБА_7 (мати ОСОБА_4) про визнання спільної сумісною власності об'єкта нерухомого майна житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1, та визнання право власності на ? його власності - відмовлено. Судом при розгляді даної справи було встановлено, що оскільки земельна ділянка під будівництво була видана матері ОСОБА_4 - ОСОБА_7, дозвіл на виконання будівельних робіт було також видано на особу ОСОБА_7, а договору між останньою та ОСОБА_2 щодо спільного виконання будівельних робіт укладено не було, то в задоволенні позов про визнання незавершеного будівництвом будинку (такий не зданий у експлуатацію) спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 відмовлено.

За таких обставин відповідно до частин 1-2 ст. 61 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду Закарпатської області дійшла висновку, що кошти, одержані ОСОБА_4 за кредитним договором з банком АППБ «Аваль» використані нею не на задоволення потреб їхньої сім'ї, а на інші потреби, в силу чого цей договір не створює обов'язки для ОСОБА_2, а тому відсутні правових підстав для задоволення заявленого ОСОБА_4 позову.

Керуючись, статями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду Закарпатської області,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 липня 2015 року - скасувати.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за кредитним зобов'язанням одного із колишнього подружжя - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено на протязі двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: Судді: