АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Семенюк Т.А.

при секретарі Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 753/3333/15
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8855/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Вовк Є.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на: 3/4 частину трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,58 кв.м, вартість якої на теперішній час складає 1 025 290 грн.; 3/4 земельної ділянки площею 0,0526 га, що знаходиться в селі Михайлівка - Рубежівка Києво - Святошинського району Київської області в садовому товаристві «Садівник», кадастровий номер НОМЕР_1, надану для ведення садівництва, вартість якої на теперішній час складає 53 402,74 грн. Також просила виділити відповідачу та визнати за ним право власності на 1/4 частину вказаної квартири та 1/4 частини вказаної земельної ділянки.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вказана квартира була придбана сторонами під час шлюбу, за спільні кошти, а також за кошти, які сторонам передав батько позивача та рідний брат, у сумі 10 000 доларів США, за умови, що вона не буде претендувати на квартиру батька.

Крім того, на утриманні позивач перебувають двоє малолітніх дітей, які залишилися проживати з нею після розірвання шлюбу. Позивач вказувала, що розмір присуджених аліментів у сумі 2 572 грн. на двох дітей, є недостатнім для їх належного утримання, а тому, на її думку, необхідно збільшити її частку при розділі майна.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року позов задоволено частково. Визнано за позивачем право власності на: 1/2 частину трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,58 кв.м., вартість якої на теперішній нас складає 1 025 290 грн.; 1/2 земельної ділянки площею 0,0526 га, що знаходиться в селі Михайлівка-Рубежівка Києво - Святошинського району Київської області в садовому товаристві «Садівник», кадастровий номер НОМЕР_1, надану для ведення садівництва, вартість якої на теперішній час складає 53 402,74 грн. Також визнано право власності відповідача по 1/2 частині на квартиру і земельну ділянку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила його скасувати, та ухвалити нове про визнання за нею права власності на: 2/3 частину трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,58 кв.м, вартість якої на теперішній нас складає 1 025 290 грн.; 2/3 земельної ділянки площею 0,0526 га, що знаходиться в селі Михайлівка - Рубежівка Києво - Святошинського району Київської області в садовому товаристві «Садівник», кадастровий номер НОМЕР_1, надану для ведення садівництва, вартість якої на теперішній час складає 53 402,74 грн. Також просила виділити відповідачу та визнати за ним право власності на 1/3 частину вказаної квартири та 1/3 частини вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування заявлених вимог, апелянт посилалась на те, що у зв'язку із грубим порушенням норм процесуального права, а також з швидким та незрозумілим для неї та її представника розглядом справи, ними, в суді першої інстанції, не було надано доказів на підтвердження доводів позовної заяви, що призвело до неправильного вирішення справи судом першої інстанції, а тому, на її думку, ці докази повинні бути досліджені судом апеляційної інстанції.

Серед вказаних доказів є, зокрема, її розписка про отримання 10 000 доларів США від рідного брата на оплату частини оспорюваної квартири, що на думку апелянта, є безумовним доказом того, що частки у майні подружжя повинні бути розділені у співвідношенні 2/3 до 1/3 та спростовуються висновки суду, що договір передачі коштів не був оформлений у письмовому вигляді. Вказаний розподіл, а саме зменшення позовних вимог вона хотіла заявити в суді першої інстанції, проте у зв'язку із поведінкою судді, не змогла цього зробити.

Крім того, судом першої інстанції не було надано оцінки того, що після розірвання шлюбу з відповідачем на її утриманні залишилися дві малолітні дитини, а сума аліментів, які сплачуються відповідачем, є недостатньою для їх належного утримання, оскільки вони часто хворіють, потребують навчання, відпочинку в санаторії та харчування, що є, на думку апелянта, відповідно до п.3 ст.70 СК України, підставою збільшення її частки в майні подружжя.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегією суддів встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 02 вересня 2000 року, який був розірваний рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року. (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 15.12.2001, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 20.05.2009 року. (а.с.12-13)

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2 572 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття. (а.с.11)

Під час перебування сторін у шлюбі ними була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 93,58 кв.м., згідно свідоцтва про право власності від 01.11.2002 року (а.с.7), та земельна ділянка площею 0,0526 га, що знаходиться в селі Михайлівка - Рубежівка Києво - Святошинського району Київської області в садовому товаристві «Садівник», кадастровий номер НОМЕР_1, надану для ведення садівництва, згідно договору купівлі-продажу від 22.09.2007 року. (а.с.8-9)

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погоджується і колегія суддів, посилався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо необхідності відступлення від рівності часток сторін з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей.

Колегія суддів не приймає змінені вимоги апелянта, порівняно з вимогами заявленими в суді першої інстанції, а саме про поділ спільного майна подружжя з розрахунку часток 2/3 на 1/3, оскільки відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія судді також не бере до уваги доводи апеляційної скарги з посиланням на докази, які були додані до апеляційної скарги та які не були долучені до справи під час розгляду в суді першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегією суддів не встановлено, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено в дослідженні доказів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі та які не були долучені в суді першої інстанції. Не встановлено і поважних причин неподання доказів до суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з журналу судового засідання від 19.05.2015 року, і це не заперечується в апеляційній скарзі, клопотань перед початком розгляду справи по суті, а ні позивачем, а ні її представником заявлено не було.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було надано оцінки того, що після розірвання шлюбу з відповідачем, на утриманні позивача залишилися дві малолітні дитини, а сума аліментів, які сплачуються відповідачем, є недостатньою для їх належного утримання, що відповідно до п.3 ст.70 СК України, є підставою збільшення її частки в майні подружжя, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Як вбачається з рішення суду першої інстанції, в ньому наводяться передбачені законом підстави збільшення частки майна одного з подружжя, відповідно до положень ст. 70 СК України, проте посилаючись на вимоги ст. ст. 60, 61 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не доведено ту обставину, що розмір аліментів, що сплачує відповідач, є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей та їх лікування. А тому вказані доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Враховуючи викладене, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року колегія суддів вважає таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п.1 ч. 1 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді