У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Мартинюка В.І., Олійник А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_8, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 13 травня 1996 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_7

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її матір ОСОБА_9, після смерті якої відкрилась спадщина, і вона звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Однак їй стало відомо, що 13 травня 1996 року був укладений договір дарування спірної квартири від імені її матері ОСОБА_9 на ім'я невістки ОСОБА_7

Позивач вважає, що даний договір є підробленим, оскільки її матір не мала наміру дарувати квартиру своїй невістці ОСОБА_7, а також ніколи не перебувала з нею в хороших відносинах. Крім того, в договорі дарування відсутні паспортні дані дарувальника, а також відомості про дату та місце народження.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 жовтня 2014 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, від імені якої діє ОСОБА_8, просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 жовтня 2014 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Із такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що позивачем оспорюється договір дарування, укладений 13 травня 1996 року, згідно з яким ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1.

Отже, до даних правовідносин необхідно застосовувати ЦК України 1963 року.

Так, відповідно до ст. 71 ЦК України 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно зі ст. 80 ЦК України 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

З огляду на зміст статей 71, 80 ЦК України 1963 року їх положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

На порушення зазначених вище вимог суд першої інстанції не розглянув позовні вимоги по суті та не з'ясував, чи є позов обґрунтованим та чи підлягає захисту порушене право, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про відмову в позові лише з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд на зазначені порушення норм процесуального права уваги не звернув, доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин визнати ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_8, задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 жовтня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова А.С. Олійник