АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Галичанського А. Д.

суддів: Перепелюк І.Б., Чупікової В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного територіального галузевого об'єднання "Львівська залізниця" про стягнення матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Державного територіального галузевого об'єднання "Львівська залізниця" про стягнення матеріальної шкоди.

Посилалася на те, що вона є наймачем житлового приміщення - квартири № 1 в будинку № 11 а по вул.Заводській у м.Чернівці, яке належить відповідачу. У 2005 році нею було проведено поточний ремонт займаної квартири, встановлено металопластикові вікна, замінено двері та проведено інші оздоблювальні роботи всередині приміщення, на що було витрачено значні грошові кошти.

Зазначала, що 11 листопада 2014 року в робочий час заступником начальника станції «Чернівці-Північна» Державного територіального галузевого об'єднання «Львівська залізниця» ОСОБА_2 було пошкоджено зовнішню частину встановленого нею телевізійного кабелю, який входить в її квартиру та ввід кабелю у металопластиковому вікні. Будь-які роботи по заміні вікон у займаній квартирі з часу проведеної нею заміни вікон у 2005 році відповідачем не проводились, а ушкодження кабелю та вводу кабелю в метало пластиковому вікні здійснено самовільно без будь-якої потреби.

____________________________________________________________________________________________

№ 22-ц/794/962/15 р. Головуючий у 1-й інстанції Асташев С.А.

категорія 30/34 Доповідач Галичанський А.Д.

Просила стягнути з відповідача на її користь завдану їй матеріальну шкоду у розмірі 2190 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 15 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 до Державного територіального галузевого об'єднання "Львівська залізниця" про стягнення матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з Державного територіального галузевого об'єднання "Львівська залізниця" на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 2190 грн.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати вищезазначене рішення суду, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року № 6-183цс14 аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір; наведене положення закону судами під час розгляду справи не враховано.

Згідно частин 1,2 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.5,6).

Факт заподіяння шкоди відповідачем позивачу визнається відповідачем. При цьому, в запереченні на позовну заяву відповідач зазначив, що умислу на пошкодження майна позивача не було, підприємством власником майна проводився ремонт будівлі, а незаконне та неузгоджене розміщення кабелю на фасаді будівлі унеможливлювало проведення робіт.

Судом було оголошено перерву в процесі розгляду справи в апеляційній інстанції та запропоновано відповідачу відповідно до ст.1192 ЦК України полагодити і відновити пошкоджену позивачу зовнішню систему прийому телевізійних сигналів, проти чого представник відповідача не заперечував, проте, жодних дій відповідачем вчинено не було.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином факт заподіяння шкоди відповідачем ОСОБА_1 слід вважати встановленим, оскільки він визнаний відповідачем.

Що стосується розміру заподіяної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В матеріалах справи є товарний чек поданий позивачем від 15 грудня 2014 року на суму 2190 грн., що підтверджує вартість робіт по повторному встановленню зовнішньої системи прийому телевізійних сигналів, а відповідно підтверджує розмір заподіяної шкоди ОСОБА_1 Зазначений письмовий доказ є належним та допустимим.

Натомість відповідачем відповідно до ст.60 ЦПК України не подано доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень щодо суми заподіяної шкоди.

Отже, доводи апеляційної скарги в частині розміру шкоди, заподіяної ОСОБА_1 є безпідставними.

Крім того, відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутність його вини в заподіянні шкоди позивачці, а отже доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: