Ухвала

іменем україни

29 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Висоцької В.С., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19 березня 2008 року уклав з відповідачем два договори про спільну діяльність, відповідно до умов яких сторони зобов'язались шляхом об'єднання майна і зусиль здійснити реконструкцію, будівництво, ввести в експлуатацію та зареєструвати право власності нежитлової будівлі АДРЕСА_1 та нежитлової будівлі АДРЕСА_2. Згідно із вказаними договорами після завершення реконструкції та будівництва нежилих будівель відповідач зобов'язалась зареєструвати за позивачем право власності на них. Оскільки відповідач відмовляється зареєструвати за позивачем об'єкт будівлі АДРЕСА_2, ОСОБА_4 просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2013 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2, площею 92,6 кв. м.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, правильно виходив із того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що позивач придбав, побудував або реконструював нерухоме майно, на яке просить визнати право власності.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 04 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.С. Висоцька

О.В. Умнова

І.М. Фаловська