Справа № 296/4218/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" липня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира, в складі:

Головуючого судді Колупаєва В.В.

При секретарі Долецькій Ж.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 14.04.2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення 16154 євро, що по курсу НБУ на час звернення до суду становить 403 850 грн. боргу по договору позики від 30.06.2011 року, який був укладений між ним та відповідачами на надання товару, оскільки останні в добровільному порядку відмовляються повернути борг.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю із викладених у ньому підстав.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнав повністю, посилаючись на ту обставину, що 30.06.2011 року сторони уклали не договір позики, а договір поставки товару на суму 187 387 грн.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.526 ЦПК України, зобовязання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що 30.06.20111 року відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 була складена розписка по якій відповідачі взяли в борг товар (одяг) на суму 187387 грн., що по курсу становило 16154 євро та зобовязалися повернути вказану суму до 01.07.2012 року.

В судовому засіданні представник відповідачів не заперечував факту отримання від позивача його доверителями товару на суму 187387 грн.

Згідно з ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність гроші, а позичальник забовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Вказана вище розписка не підтверджує наявність між сторонами цивільно- правових відносин, які випливають із договору позики.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

Позивач не довів існування між ним та відповідачами цивільно-правових відносин, які випливають із договору позики, а також деліктних правовідносин. ОСОБА_1 таких обставин позов є безпідставним і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.526, 625, 1046-1049 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів залишити без задоволення за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня його проголошення подачею апеляційної скарги.

Головуючий суддя В. В. Колупаєв