АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/3942/15 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів колегії - ОСОБА_2,

- ОСОБА_3,

за участю секретаря -Красношапка К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 27 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, 3-тя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним, договору про задоволення вимог іпотекодержателя таким, що припинив свою дію,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Київського районного суду міста Харкова з указаним позовом, в якому просила визнати договір позики від 25.12.2009 року, укладений між нею та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 із додатковим договором до нього від 08.07.2010 року недійснимии з підстав, передбачених ч.1 ст.233 ЦК України: як вчинений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах;

Визнати договір про задоволення вимог Іпотекодержателя від 25.12.2009 року, укладений між нею і ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 таким, що припинив свою дію.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова выд 27 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити її позов.

В обгрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вказує, що судом не прийняті до уваги її пояснення про те, що укласти договір позики та договір про задоволення вимог іпотекодержателя її спонукало те, що вона знаходилась на грані банкрутства як приватний підприємець, будучи громадянкою РФ та в умовах кризи в Україні не могла отримати банківський кредит.

Наявність тяжких обставин та неможливість іншим шляхом отримати гроші у борг підтверджено допитаним у суді свідком ОСОБА_7

Невигідність умов договору полягає в тому, що за договором позики та додатковим договором вона отримали кошти у двічі меншому розмірі; встановлення пені у розмірі 500,00 грн. за кожен день прострочення та позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, яким виступала її квартира, вартість якої у значній мірі перевищує суму договору позики.

Не погоджується з висновком суду про те, що її твердження про отримання від відповідача значно меншої суми у борг спростовується рішенням від 04.04.2015 року, оскільки вказане рішення ухвалено за її відсутністю.

Вважає, що всупереч вимогам ст.212 ЦПК України суд не надав належної оцінки доказам, зокрема поясненням свідка.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з"явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник 3-ї особи апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої особи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України: у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія доходить висновку, що скарга задоволенню не п ідлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 грудня 2009 року року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, за яким ОСОБА_4отримала від ОСОБА_5 у борг 24800,00 доларів США і зобов'язалися повернути їх до 25 червня 2010 року.

08 липня 2010 року сторони уклали додатковий договір до договору позики про отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_5 у борг 8400,00 доларів США. Загальна сума боргових зобов»язань ОСОБА_4 перед відповідачем склала 33200,00 доларів США

.У забезпечення виконання зобов»язань за договором позики та штрафних санкцій між ОСОБА_4як іпотекодавцем і ОСОБА_9 як іпотекодержателем 25.12.2009 року був укладений і нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, яким є квартира АДРЕСА_1, що на праві власності належить іпотекодавцю.

Відповідно до п. 4 договору позики сторони погодили, що за простроченням виконання зобов'язань за договором позичальник зобов»язаний сплатити на користь позикодавця 5000,00 грн. за кожен день прострочення.

Заочним рішенням Київського районного суду міста Харкова від 04 квітня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму боргу з відсотками та 3% відсотками річних в розмірі 34944,00 дол.США за курсом НБУ на час ухвалення рішення та 5 180 000,00 грн. неустойки.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05 лютого 2015 року заочне рішення Київського районного суду міста Харкова від 04.04.2015 року змінено зі зменшенням розміру неустойки з 5 180 000,00 грн. до 280 000,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

При цьму з тексту рішення апеляційого суду убачається, що рішення суду першої інстанції від 04.04.2014 року оскаржувалось представником ОСОБА_4 ОСОБА_10 тільки в частині стягнення неустойки, і в засідання суду апеляційної інстанції остання пояснила, що розмір неповернутої суми боргу 34944,00 дол.США не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.ст. 627, 628 ЦК України, сторони вільні в укладенні договору, визначені його умов; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ним та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору та може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до положень ст. 203 та ст. 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.І); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.З); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3-5 ст. 203 ЦК України; недійсною визнається угода, що була укладена з порушенням вимог чинного законодавства.

Сторони договору позики самостійно встановлюють розмір, методику обчислення процентної ставки за договором й порядок одержання процентів, що прямо передбачено законом (ч. 1 ст. 1048 ЦК), і це повністю відповідає принципу цивільного права - свободі договору.

При цьому сторони, які вільні в укладанні договору, передбачили умови в частині визначення стягнення за прострочення виконання зобов'язання (стягнення штрафу (пені) в твердій грошовій сумі, що хоча і не передбачено ст. 549 ЦК України, але не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Сама позивач не заперечує, що певний період вона виконувала свої зобов»язання саме у відповідності до умов договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя укладено на забезпечення виконання умов основного договору, який на теперішній час у повному обсязі не виконано.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_4 у задоволенніпозову і підстави для скасування рішення з мотивив, наведених в її апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308,313,314,315,317,319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 27 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого сукду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя -підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -