Справа № 263/5821/15-ц
Провадження № 2/263/2037/2015
17 липня 2015 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:
головуючого судді Артеменко Л.І.
при секретарі Масюку М.М.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, який втратив право користування житловим приміщенням та виселення,
21 травня 2015 року позивач звернулась до суду з зазначеним позовом, в обгрунтування якого послалась на те, що їй згідно свідоцтва про право на житло від 21.06.2001 належить квартира АДРЕСА_1, в якій як член сім"ї після реєстрації шлюбу 29.06.2001 з 06.07.2001 зареєстрований відповідач. Однак після розірвання шлюбу 15.07.2011 вони фактично припинили спільне проживання. Відповідач фактично більше, ніж рік, не проживає в квартирі, олнак має ключі від квартири та за власним розсудом приходить до квартири, де влаштовує сварки, добровільно виписатись з квартири та віддати ключі не бажає, не маючи намірів проживати в ній, що порушує права її, як власниці житла.
Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, просила задовольнити, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням через непроживання в ньому без поважних причин бульше року, виселити відповідача з квартири. Проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечувала. Суду засвідчила, що з 2013 року відповідач не проживає в квартирі за місцем реєстрації, однак має від неї ключі, вона не чинила йому жодних перешкод в користуванні житлом, він приходить до квартири за бажанням, в останнє - в червні 2015 року, влаштовує з нею сварки, навіть одного разу застосовував насильство.
Відповідач до суду не прибув, належно повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ЦПК України, заяв про відкладення судового розгляду або про розгляд справи без його участі, а також письмових заперечень не надав, про причини неявки не повідомив.
Судом зі свідчень позивача та свідка ОСОБА_3, досліджених письмових доказів встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві власності з 21.06.2001, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21.06.2001. З 29.06.2001 по 26.07.2011 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 з 06.07.2001, що підтверджується довідкою Жовтневого РВ у м. Маріуполя ГУ ДМСУ в донецькій області Шлюб між сторонами розірвано 15.07.2011, що підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, яке набуло законної сили 26 липня 2011 року. Факт непроживання відповідача за місцем реєстрації без поважних причин з квітня 2013 року, тобто, більше року, підтверджено свідченнями позивачки та свідка ОСОБА_3, ця обставина зазначена і в рішенні суду про розірвання шлюбу.
Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, доказуванню сторонами підлягають обставини щодо неповажності або поважності причин не проживання відповідача в квартирі більше року без згоди на те позивача. Відповідач жодних заперечень не надав. Позивач та свідок засвідчили, що відповідач фактично в квітні 2013 року залишив квартиру, залишаючись при цьому зареєстрованим в ній, не користувався цим житлом за призначенням без домовленості між ними, не маючи жодних перешкод зі сторони позивачки.
Таким чином, наявні законні підстави для задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі.
Разом з тим. суд не вбачає законних підстав для задоволення позову про виселення відповідача, оскільки суду не доведено, що відповідач взагалі проживає в квартирі, а не лише без законних на те підстав. При цьому суд вважає, що наявність в розпорядженні у відповідача ключів від квартири, що дає йому можливість відвідувати квартиру епізодично, у час за власним розсудом, не свідчить про фактичне проживання в ній та використання квартири за призначенням як постійного місця проживання.
Керуючись ст. 405 ч.2 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.
В решті позову відмовити за його необґрунтованістю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано до Жовтневого районного суду міста Маріуполя протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі відмови судом першої інстанції в перегляді судового рішення воно може бути оскаржене відповідачем до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.І. Артеменко