АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Винту Ю.М.

секретар: Паучек І.І.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Мамалигівська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Мамалигівська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 листопада 1972 року, згідно договору купівлі-продажу придбав у ОСОБА_6 домоволодіння по АДРЕСА_1.

Зазначає, що згідно вказаного договору Мамалигівською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області йому було виділено та закріплено за ним земельну ділянку площею 0,10 га, яка ним обробляється протягом 42-х років і за яку він сплачує земельний податок.

11 квітня 1978 року ним було отримано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на зазначеній земельній ділянці.

22ц-979/15 головуючий по 1 інстанції Павлінчук С.С.

Категорія: 47 доповідач Кулянда М.І.

Вказує, що ОСОБА_5 самовільно захопив частину його земельної

ділянки, площею 0,03 га., чим позбавив його можливості здійснити приватизацію вказаної земельної ділянки, якою користується з 1972 року.

У зв'язку з наведеним, просив суд усунути перешкоди у користуванні земельною шляхом знесення частини огорожі з азбестоцементної плити на металевих стовпах довжиною 18,03 м. та камінної нежитлової споруди гаражу та сараю, зобов'язати ОСОБА_5 повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0193 га.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 Земельного Кодексу УРСР (в редакції 1970 року, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) надання земель у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР.

У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею. Згідно ст. 20 Земельного Кодексу УРСР (в редакції 1970 року) відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР.

Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі.

Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Відповідно до ст. 21 Земельного Кодексу УРСР (в редакції 1970 року) видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадиться виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів.

Згідно ст. 22 Земельного Кодексу УРСР (в редакції 1970 року) приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З матеріалів справи, зокрема, довідки Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області вбачається, що згідно по господарської книги за ОСОБА_1 , що проживає по АДРЕСА_1, рахується земельна ділянка загальною площею 01,71 га в тому числі: - 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель; -01,61 га для ведення особистого селянського господарства.

По сусідству із позивачем, а саме по АДРЕСА_2, знаходиться будинковолодіння відповідача по справі, за яким згідно погосподарської книги рахується земельна ділянка - 0,15 га для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Позивачем, відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надано докази того, коли йому надавалася земельна ділянка в користування, її розмір та конфігурація, виділення цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Твердження апелянта про те, що йому надано земельну ділянку в користування розміром 0,10 га на підставі рішення Мамалигівської сільської ради від 28 квітня 1978 року та рішення колгоспу імені Кірова від 11 квітня 1978 року №354 для забудови є недоведеними, оскільки на неодноразові вимоги колегії суддів апеляційної інстанції надати вказані рішення для огляду в судовому засіданні апелянт та його представник не надали.

Неправдивими є доводи апелянта про те, що в суді першої інстанції ніби-то як доказ по справі було надано і судом оглянуто акт про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, для огляду було надано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку в селі Кошуляни, Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, рішення виконкому Новоселицької районної ради народних депутатів від 11 квітня 1978 року про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку ОСОБА_1, свідоцтво та план забудови садиби, які видані на ім'я ОСОБА_1, а не акт відведення земельної ділянки в натурі.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок судової земельно-технічної експертизи № 931 від 03 листопада 2014 року та додатковий висновок №84 від 18 лютого 2015 року вказаної експертизи, якою було встановлено самовільне захоплення відповідачем земельної ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення давав оцінку і робив аналіз висновків згаданої експертизи.

Крім того, в судовому засіданні було допитано експерта, який дав покази, що він складав вказаний ситуаційний план земельної ділянки шляхом моделювання, на підставі викопірування із генерального плану села Кошуляни та довідок №898 від 21 жовтня 2014 року, виданих виконкомом Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, з яких вбачається, що згідно погосподарської книги за позивачем рахується земельна ділянка 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а за відповідачем ОСОБА_5 - 0,1500 га. Які відхилення у землекористуванні та конкретна конфігурація земельних ділянок експерту не вдалось встановити із-за відсутності встановлення меж даних земельних ділянок у натурі (на місцевості).

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено факту порушення діями відповідача його права, як користувача земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд першої інстанції, відмовляючи у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, не звернув увагу на Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року.

Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14 суд встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тому, враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити.

З мотивувальної частини рішення слід виключити посилання суду на ту обставину, що відповідач здійснив захоплення частини його землі поступово, а також на ту обставину, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 слід відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Доповнити мотивувальну частину рішення посиланням на ст. ст. 16, 20. 21, 22 Земельного Кодексу УРСР ( в редакції 1970 року).

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 25 травня 2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на ту обставину, що відповідач здійснив захоплення частини його землі поступово, а також на ту обставину, що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 слід відмовити з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Доповнити мотивувальну частину рішення посиланням на ст. ст. 16, 20. 21, 22 Земельного Кодексу УРСР ( в редакції 1970 року).

В решті рішення слід залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.