АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6856/15 Справа № 199/29/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Подорець О. Б. Доповідач - Кочкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої: судді Кочкової Н.О.,

Суддів: Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

При секретарі: Левцунову І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Шуліки А.В. на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалось на те, що 11 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № DNHDNN00000131 на суму 20000, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33,60% на рік на залишок заборгованості за кредитом. Оскільки позичальник зобов'язання за кредитом не виконує, то станом на 28 листопада 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 130390,82 грн. Від вказаної суми заборгованості віднімається сума у розмірі 122090,68 грн., яка була стягнута з відповідача рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2011, різниця становить 8300,14 грн., а також штрафи 500 грн. - штраф (фіксована частина), 415,01 грн. - штраф (процентна складова), а всього 8965,15 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача (а.с.1-2).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено у повному обсязі (а.с.25-27).

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ "ПриватБанк" Шуліка А.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі (а.с.30-36).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 11 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №DNHDNN00000131, згідно із яким позичальник отримав у кредит кошти у сумі 20 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33,60 % на рік на суму залишку заборгованості (а.с.6-7).

Із розрахунку позивача вбачається, що станом на 28 листопада 2014 року заборгованість становить 130390,82 грн. та складається з: 20000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 19083,86 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1349,06 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом, 89957,90 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, сума, задоволена рішенням суду - 122090грн.68коп., різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше сумою 8300грн., 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 415,01 грн. - штраф (процентна складова), а всього 8 965грн. 15коп. (а.с.4-5).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №DNHDNN00000131 від 11 вересня 2008 року станом на 04 липня 2011 року в сумі 200гр., та із ОСОБА_2 - 121890,68 грн., яка складається з - 40000 грн. - заборгованість за кредитом, 75800,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 5790,03 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.3).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції посилався на ст.60 ЦПК України і виходив із їх недоведеності, оскільки детального розрахунку заборгованості в розмірі 8965,15 грн. позивачем не надано.

Однак, із висновками суду у повній мірі погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

У статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). У пункті 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012, № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

На порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України суд першої інстанції наведених роз'яснень не врахував та, встановивши, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2011 року з відповідача заборгованість за тілом кредиту була стягнута в повному обсязі, дійшов помилкового висновку про дію кредитних правовідносин в подальшому, наявність у банку права на нарахування відсотків, пені та штрафу та необхідність надання детального розрахунку заборгованості в розмірі 8965,15 грн.

Виходячи із того, що із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносин сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання по виконанню рішення суду, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України, - у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості банку слід відмовити із цих підстав, роз'яснивши право на звернення до суду із позовом про стягнення коштів, які являються відповідальністю боржника за порушення грошового зобов'язання: встановлений індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми (такі позовні вимоги у праві, яка переглядається, - не заявлялись).

Тому рішення суду підлягає зміні на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України (судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню), а у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості слід відмовити з підстав, зазначених у даному рішенні.

Керуючись ст.307, п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Шуліки А.В. задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року змінити у частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

СУДДІ: