АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5613/15 Справа № 194/225/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Пономаренко І. П. Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року

11 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23.04.2015 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (а.с.63-64).

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23.04.2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів (а.с.57-60).

Як на підстави апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи (а.с.63-64).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.11.2014 року ОСОБА_2 підписала з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" договір №01/14-00047 фінансового лізингу з додатками, предметом якого є автомобіль Nissan білого кольору (а.с.11-24).

Відповідно до п.1.3 підписаного договору фінансового лізингу (надалі - Договір) лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу, комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж 12 місяців з моменту підписання договору, платежами визначеними в додатку №1 до договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію.

Відповідно до довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" прийнята на облік 11.09.2011 року згідно рішення №1217 та має право надавати послуги з фінансового лізингу.

Також листом Національної комісії яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.08.2013 року №5831/16-8 роз'яснено, що здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу не потребує ліцензування.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст.ст. 215,627,806 ЦК України, ст.ст. 2,4,5 Закону України "Про фінансовий лізинг", суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що їй не було роз'яснено призначення платежу, який виявися комісійною винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору є необґрунтованими та не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, оскільки відповідно до укладеного між сторонами додатків №1 та №2 до договору, сторонами погоджено період лізингу, розмір вартості предмета лізингу, погашення відсотків, комісія, тощо, тому такі посилання не заслуговують на увагу. При цьому ОСОБА_2 не заперечувала проти того, що ознайомилася та підписала вказані додатки.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" не мало ліцензії на право здійснення фінансових послуг, а тому не мало права на здійснення фінансових послуг - не можна прийняти до уваги, оскільки такі посилання не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Згідно з частинами 2, 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Колегія суддів вважає, що ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" має право на надання послуг фінансового лізингу, так як Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, її було взято на облік як юридичну особу, що має право надавати послуги з фінансового лізингу (а.с.38)

Правовідносини, що виникли з договору фінансового лізингу, регулюються параграфом 6 Глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору, тому нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень Закону України "Про фінансовий лізинг" та параграфа 6 Глави 58 ЦК України не є обов'язковим.

Крім того, з боку позивача не надано суду доказу сплати позивачем відповідачеві ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" грошей в сумі 24906 грн., а сам рахунок НОМЕР_1 ще не є квитанцією про сплату (а.с.30).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: