АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про вселення,

в с т а н о в и л а :

у вересні 2014 року ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просила вселити її з дітьми до квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначала, що від шлюбу з відповідачем мають сина та доньку. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею. Вона та діти зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу. Проте, вони не можуть проживати у квартирі, оскільки відповідач чинить їм перешкоди.

Справа № 758/11503/14-ц Апеляційне провадження №22-ц-796/13987/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Роман О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.09.2015 року позов задоволено. Вселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що після розірвання шлюбу, колишня дружина втратила статус члена сім`ї, а він на даний час він проживає у цивільному шлюбі з іншою жінкою, а тому вселення в його квартиру колишньої дружини буде суперечити моральним засадам суспільства. Також суду не було надано доказів, які б свідчили про те, що він чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою позивачці. Крім того, на рішення Апеляційного суду м. Києва від 27.08.2015 року, яким йому відмовлено у визнанні позивачки такою, щовтратила право користування спірною квартирою подано касаційну скаргу.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.05.2008 року, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18.07.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.02.1998 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2005 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1

Відповідно до довідки КП «Введенське» № 712 від 11.06.2014 року та довідок адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в м. Києві від 08.10.2014 року, у квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_7 з 25.08.2008 року та їх діти.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.08.2015 року у визнанні ОСОБА_8 такою, що втратила право користування спірною відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка разом з неповнолітніми дітьми має право користування спірною квартирою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд, керуючих приписами зазначених норм, та виходячи з обставин справи дійшов правильних висновків про те, що позивач не втрачала право користування спірною кватирою, а відтак підлягає вселенню.

Подача касаційної скарги на судове рішення не спростовує висновків суду, оскільки судом взяті до уваги обставини, встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не надала доказів, що їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою колегія суддів вважає надуманими, оскільки відповідач заперечує право позивачки на вселення у спірну квартиру.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно встановив обставини справи на основі об'єктивної оцінки доказів, наданих сторонами та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді