Справа № 367/1018/15ц Головуючий у І інстанції Мікулін А.В.
Провадження № 22-ц/780/3964/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 28.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

28 липня 2015 рокуколегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Білоконь О.В.,

При секретарі: Ромашині І.В.,

Розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. 8 Березня, 14, та стягнути судові витрати по сплаті судового збору.

Мотивував свої вимоги тим, що з 1990 року зареєстрований та проживає в будинку, який знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. 8 Березня, 14. Вказував, що 54/100 частин вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель належить йому на праві власності, й дана обставина підтверджується договором дарування. Зазначав, що 11.08.2001 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. 24.11.2007 року за його згодою у належній йому частині житлового будинку зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 та двох спільних дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_5. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23.05.2012 року шлюб між ними було розірвано.

У грудні 2012 року відповідачка не виявила бажання проживати надалі за місцем своєї реєстрації та зібравши свої особисті речі та речі дітей повідомила, що разом із дітьми буде проживати за іншою адресою й добровільно залишила житло.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2015 року позов задоволено, визнано Тереховську М.А. такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачка подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником 54/100 частини будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. 8 Березня, 14. Дана обставина підтверджується договором дарування від 09.10.2007 року і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9-10). Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23.05.2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Згідно довідки №4370 від 13.01.2015 року, виданої Ірпінським комунальним житлово-експлуатаційним підприємством «Ірпінь» в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 від 18.07.1990 року, ОСОБА_2 від 24.11.2007 року, ОСОБА_4 від 24.11.2007 року та ОСОБА_5 від 24.11.2007 року.

Задовольняючи позов, суд І інстанції керувався положеннями ст. 405 ЦК України та ст. 163 ЖК України і виходив з того, що відповідачка понад один рік без поважних причин не проживає у спірному житловому приміщенні, тобто з кінця грудня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду І інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення в додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка з кінця грудня 2012 року не проживає у спірному будинку, залишила спірне приміщення, забравши свої особисті речі та двох своїх спільних дітей з позивачем і третю дитину, що народилася у грудні 2012 року від іншого чоловіка.

З кінця грудня 2012 року , тобто з моменту залишення нею спірного житла до моменту звернення позивача до суду , відповідачка не вчиняла будь-яких дій про вселення, до правоохоронних органів та суду не зверталася з приводу чинення перешкод у проживанні у вказаному будинку та в судовому засіданні не довела, що з боку позивача їй чинилися перешкоди у користуванні спірним житловим приміщенням.

Відповідно до статей 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права володіння, користування та розпорядження майном.

Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Статтею 163 Житлового кодексу України передбачено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи сторін, колегія суддів дійшла висновку, що дійсно суду не було надано доказів того, що між позивачем та відповідачкою була домовленість про право на користування спірним житловим приміщенням та, що відповідачка, як колишній член сімї позивача, не проживає без поважних причин в зазначеному вище будинку понад один рік.

Тому колегія вважає, що суд задовольнив позовні вимоги на законних та обґрунтованих підставах.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Докази та обставини, на які посилається апелянт у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: