АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, яке знаходиться в спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, яке знаходиться в спільній сумісній власності задоволено.

Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 69,6 кв.м., жилою площею 41,6 кв.м., на Ѕ частину нежитлового приміщення № 56(літ -А) в будинку по АДРЕСА_2 загальною площею 103, 1 кв. м.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу.

Представники позивача та відповідача заперечили проти апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання її права власності на 1/2 частину кв.АДРЕСА_1, 1/2 частину нежитлового приміщення АДРЕСА_2

В обґрунтування вимог посилається на те, що за час перебування у шлюбі із ОСОБА_3 ними набуто зазначене майно, проте домовленості про добровільний його поділ не досягнуто.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 24.09.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу дітей не мають.

За час спільного проживання сторонами було придбано наступне майно: квартира АДРЕСА_1, загальною площею 69,6 кв.м., жилою площею 41,6 кв.м., яка належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, 13.08.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №1346, дублікат свідоцтва зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №724, виданий ОСОБА_3 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. 12.09.2013 року, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 12.09.2013 року, номер запису 2468152;

нежиле приміщення АДРЕСА_2 загальною площею 103,1 кв.м., належне відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, 13.08.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №1350, дублікат свідоцтва, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №725, виданий ОСОБА_3 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. 12.09.2013 року, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 12.09.2013 року, номер запису 2469319.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя. Грошова компенсація присуджується лише у разі відповідної згоди подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосувати положення ч.4,5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній власності.

Суд першої інстанції при поділі спільного майна подружжя врахував позовні вимоги ОСОБА_2 та вірно виходив з того, що частки дружини та чоловіка є рівними, врахував інтереси позивачки та інтереси відповідача, визнання відповідачем позову, та ту обставину, що визнання ОСОБА_3 позову не суперечить закону та не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тобто, для того, щоб довести факт набуття майна у спільну сумісну власність подружжя, достатньо надати докази щодо перебування осіб у шлюбі на момент придбання такого майна.

Договори купівлі-продажу, на підставі яких придбавалась квартира АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення АДРЕСА_2, укладені 30.08.2012 року, тобто під час перебування позивача та відповідача у шлюбі. В п. 1.5 вказаних договорів зазначено, що вони укладені за нотаріально посвідченої згоди дружини відповідача - позивачки, як того і вимагає пункт 4 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року №296/5.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення АДРЕСА_2 належать сторонам у справі на праві спільної сумісної власності, а відтак підлягають поділу за вимогою однієї із сторін на підставі статей 60, 67, 69-70 СК України.

Згідно змісту абз. 2 п.1.5. Договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 30.08.2012 pоку ОСОБА_2 надала письмову згоду на придбання в інтересах сім'ї нерухомого майна,аотже набуте майно з моменту нотаріального підтвердження та державної реєстрації права власності належало подружжю на праві спільної сумісної власності без визначення часток кожного з них у спільному майні.

Відповідно до ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Копія боргової розписки, подана ОСОБА_1 не стосується правовідносин за договорами купівлі - продажу нерухомого майна від 30.08.2012 pоку, оскільки була складена після укладення та розрахунку за вищевказаними правочинами, що підтверджується нотаріальним підтвердженням факту розрахунків. Будь-яких інших доказів щодо використання боргових коштів при купівлі майна суду не надано.

Таким чином, позивач у справі набула право спільної сумісної власності на нерухоме майно, в момент укладення іншим з подружжя - ОСОБА_3 договорів купівлі нерухомого майна від 30.08.2012 року та скористалась своїм законним правом на поділ майна, що було об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та з моменту поділу майна в натурі в судовому порядку набула права власності на Ѕчастину нерухомого майна.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: