Справа № 515/1102/15-ц
Провадження № 2/515/1489/15
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Шевиріна А.О.,

за участю секретаря Чумаченко Д.М.,

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача - адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача служба у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, Борисівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області, - про виселення,

В С Т А Н О В И В:

22 червня 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6, в якому просили виселити відповідача з належного їм на праві власності житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул.Гагаріна, 21, с.Борисівка Татарбунарського району Одеської області. В обґрунтування вимог зазначили, що в цьому будинку, крім інших членів сімї, зареєстрована та проживає їхня дочка ОСОБА_6, яка протягом тривалого часу створює неможливі умови сумісного проживання, зокрема, вчиняє скандали, висловлюється нецензурною лайкою у присутності дітей. Зазначили також, що ОСОБА_6 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї. Посилаючись на те, що відповідач, не зважаючи на притягнення судом до відповідальності, продовжує протиправні дії відносно позивачів, подальші умови сумісного з нею проживання є нестерпними, ОСОБА_1, ОСОБА_2 вважали, що є підстави для виселення їхньої доньки в судовому порядку.

Ухвалою суду від 22 липня 2015 року залучено на стороні відповідача у якості третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору службу у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації (далі РДА) Одеської області та Борисівську сільську раду Татарбунарського району Одеської області.

Позивачі та їх представник в судовому засідання вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Надали пояснення, що донька ОСОБА_6 після тривалого проживання в ОСОБА_7 в серпні-вересні 2014 року повернулася до будинку з двома малолітніми дітьми, після чого в сімї почали виникати постійні сварки та скандали. Зазначили, що відповідач постійно ображає та принижує їх, свого брата та його дружину. Зазначили також, що ОСОБА_6 має окреме приміщення в будинку для проживання з дітьми, де вона мешкає та готує їжу. Обмеження доступу до кухні загального користування в будинку пояснили негідною поведінкою доньки та намаганням позивачів максимально обмежити своє спілкування з нею.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необґрунтованими. Надав письмові заперечення, в яких зазначив, що до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї притягалася не тільки ОСОБА_6, але й обидва позивача. Крім того, зазначив, що відповідач постійно проживає в житловому будинку, вселившись туди як член сімї, разом з нею проживають дві малолітні дитини, за місцем проживання характеризується позитивно, право користування житловим приміщенням ОСОБА_6 не втратила, виселення відповідача матиме наслідком порушення майнових та житлових прав дітей, відтак підстав для задоволення позову немає.

Представник третьої особи служби у справах дітей Татарбунарської РДА позовні вимоги також не визнала. Надала письмові заперечення, в яких зазначила, що оскільки у ОСОБА_6 іншого житла не має, і разом з нею постійно проживають малолітні діти, виселення відповідача порушуватиме законні права та інтереси дітей, які також залишаться без місця проживання.

Представник третьої особи Борисівської сільської ради Татарбунарського району - належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Про причини неявки суд не повідомив.

Перевіривши матеріали справи, допитавши свідків, дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що власником будинку за адресою: вул.Гагаріна, 21, с.Борисівка, Татарбунарський район Одеської області є позивач у справі ОСОБА_1 (а.с.а.с.8-13).

З матеріалів справи вбачається, і не заперечується сторонами, що в згаданому будинку зареєстровані та проживають ОСОБА_1, 1957року народження, ОСОБА_2, 1958року народження, ОСОБА_6, 1979року народження, ОСОБА_7, 1984року нароження, ОСОБА_8, 1990року народження, а також діти - ОСОБА_9, 2007року народження, ОСОБА_10, 2013року народження, ОСОБА_11, 2013року народження, ОСОБА_12О та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).

З постанов суддів Татарбунарського районного суду Одеської області від 13.01.2015року, від 06.05.2015року та від 16.06.2015року вбачається, що відповідача двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у сімї відносно матері та дружини брата та один раз за непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сімї (а.с.а.с.15, 68-71).

В судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постановами суддів Татарбунарського районного суду Одеської області від 13.01.2015року та від 08.06.2015року також визнавалися винними у вчиненні насильства в сімї відносно своєї доньки ОСОБА_6 (а.с.а.с.14, 49).

З характеристики на ОСОБА_6, виданої Борисівською сільською радою Татарбунарського району 24.06.2015року, слідує, що відповідач є постійною мешканкою громади, за час проживання показала себе тільки з хорошої сторони, є добропорядною та скромною людиною, з повагою ставиться до жителів села, сусідів та людей похилого віку, з боку виконкому сільської ради до адміністративної відповідальності не притягувалася (а.с.55).

З довідки Борисівської сільської ради Татарбунарського району від 24.06.2015року №296 слідує, що ОСОБА_6 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_9, 2007року народження, та ОСОБА_14, 2013року народження, проживають в будинку за адресою: вул.Гагаріна, 21, с.Борисівка Татарбунарського району. Чоловік відповідача ОСОБА_15 за вказаною адресою не зареєстрований та фактично не проживає (а.с.56).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 про систематичне руйнування чи псування його житлового будинку з боку доньки ОСОБА_6 за період з 29.07.2010року по 06.07.2015року до сільської ради не звертався (а.с.58).

Судом також встановлено, і не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_6 проживає в кімнатах, які їй визначив позивач ОСОБА_1, користується окремим туалетом та має доступ до кухні загального користування лише з дозволу власника.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17, які є сусідами позивачів та відповідача, пояснили, що знають родину багато років. Близько 10 місяців тому ОСОБА_6 повернулася в село та почала проживати разом з батьками, братом, його дружиною та малолітніми дітьми. Зазначили, що були безпосередніми очевидцями двох скандальних ситуацій, в ході яких ОСОБА_6 ображала батьків та невістку. Про решту сварок та напружені відносини в сімї знають зі слів позивачів та відповідача, яка неодноразово в розмовах зі свідками висловлювалася неповажно відносно батьків та дружини брата. В стані алкогольного спяніння ОСОБА_6 ніколи не бачили, вказавши, що остання іноді палить.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами з житлових правовідносин, суд виходить з такого.

За змістом ст.157 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

При вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України (далі ВСУ) у п.17 постанови Пленуму ВСУ від 12.04.1985року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України».

За змістом частини 4 ст.29 Цивільного кодексу (далі ЦК) України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти є членами сімї наймача або власника жилого приміщення і мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

На думку суду, сам факт існування неприязних стосунків між сторонами, що не заперечувалося сторонами, та підтверджується показаннями свідків і постановами суддів про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї як позивачів, так і відповідача, не є підставою для застосування правил, визначених статтею 116 ЖК УРСР.

Оскільки в матеріалах справи немає доказів на підтвердження систематичної тривалої антигромадської поведінки з боку ОСОБА_6 чи псування або руйнування нею житла, беручи до уваги те, що відповідач разом з дітьми користується житловою площею, визначеною їй власником ОСОБА_1, враховуючи наявність позитивної характеристики відповідача за місцем мешкання, суд доходить висновку що підстав для виселення відповідача немає.

Крім того, суд погоджується з доводами позивачів та третьої особи про відсутність прямої заборони в законодавстві щодо виселення з житла сімей з малолітніми дітьми, однак вважає, що виселення ОСОБА_6 за відсутності у неї іншого житла, призведе до порушення законних інтересів та житлових прав малолітніх дітей, які проживають з матірю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст.88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення відповідачем судових витрат, підстави для їх стягнення з позивачів відсутні.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.3,10,11,14, 57-60, 64, 88, 158, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача служба у справах дітей Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області, Борисівська сільська рада Татарбунарського району Одеської області, про виселення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: