АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач: Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Пікуль А.А., Слободянюк С.В.

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей і дружину,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти, враховуючи, що відповідач не працює офіційно, але має неофіційний заробіток,в твердій грошовій сумі по 600 грн. на кожну дитину , починаючи з 1 січня 2015 року щомісяця, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення повноліття дітей та аліменти на її утримання,як дружини,на отриманні якої знаходяться діти у розмірі 300 грн., починаючи стягнення з 1 січня 2015 року до досягнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

У мотивування вимог посилалася на те, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати своїх дітей, зокрема не надає матеріальної допомоги, що змусило її звернутися до суду за захистом прав та законних інтересів її та дітей.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року - позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 600грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 16 січня 2015 року та до досягнення кожним з дітей повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 300грн. щомісячно до 16 червня 2017 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив його з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує на те, що з 11.03.2015р. і по даний час ОСОБА_2 продовжує працювати на основній роботі на тій же посаді. В матеріалах справи відсутні будь- які докази про звільнення його з роботи. Доказом звільнення з роботи є лише відповідний наказ по підприємству та запис в трудовій книжці. Під час судового засідання суд був повідомлений, що ОСОБА_1 пройшов випробувальний термін і продовжує працювати на постійній основі, про що свідчить довідка від 10 липня 2015 року № 1471 Національного ботанічного саду.

Крім того, суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а саме неправильно встановлено факт наявності постійного доходу ОСОБА_1, оскільки він як отримував з 2011 року пенсію по інвалідності, так і продовжує її отримувати.

Зазначив, що при стягненні аліментів у твердій грошовій сумі судом неправильно була застосована ст. 184 Сімейного кодексу України, оскільки вона не регулює дані відносини, та не була застосована ст. 183 Сімейного кодексу України щодо стягнення аліментів у вигляді частки від доходу, яка саме і регулює дані відносини.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 600 грн. на кожного та 300 грн. на утримання ОСОБА_2, суд виходив з обов'язку батьків утримувати своїх дітей та права дружини на своє утримання.

Судом встановлено, що з 18.02.2012 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Проте, між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення дітей, оскільки відповідачем не заперечується, що участі в утриманні дітей він не приймає.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції СОН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно зі ст..ст.180,191 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі статтями 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи убачається, що відповідач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва з 13.05.2014р. по 31.05.2015р. та отримує пенсію у розмірі 1 049 грн.

Відповідно до Витягу із Наказу № 11-К від 10.03.2015 року ОСОБА_1 з 11.03.2015р. зарахований на посаду інженера бригад з випробувальним строком на три місяці і посадовим окладом в розмірі 1 269 грн. (а.с.39)

У статті 28 КЗпП України визначено, що коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах.

Якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір.

Згідно ч. 1 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

При випробуванні працівник вважається прийнятим на роботу з умовою, що укладений з ним трудовий договір буде розірвано, якщо він не витримає випробування.

Відповідно до ст. 28 КЗпП України розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу та даючи згоду фактично дає згоду на випробування і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято.

Отже, твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 має постійний дохід і аліменти не можуть бути стягнуті в твердій грошовій сумі, є безпідставними, оскільки на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, суду першої інстанції не було надано доказів того, що відповідач пройшов випробування і трудовий договір з ним не розірвано.

Крім того, довідка від 10 липня 2015 року № 1471 Національного ботанічного саду про те, що ОСОБА_1 дійсно працює на посаді інженера була видана 10.07.2015 року, тобто після ухвалення судом рішення і не була предметом дослідження доказів суду першої інстанції.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Таким чином, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про зміну способу присудження аліментів.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 p. у справі № 6-143цс13.

Посилання апелянта на те, що з урахуванням стягнутих судом аліментів, на життя ОСОБА_1 залишається лише 818 грн., що є фактичним позбавленням його засобів до існування, є необґрунтованими, оскільки у відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» 2015 році установлено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 вересня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено,що відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Разом з тим відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на дітей у розмірі 600 грн. на кожного, оскільки визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги закону щодо відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов'язку обох батьків її утримувати.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу.

Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до вимог ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Апеляційна інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 300 грн. на утримання ОСОБА_2, оскільки вона не працює та не має будь-якого самостійного доходу та перебуває у відпустці по догляду за дітьми.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді