Справа №478/944/15-ц 06.08.2015 06.08.2015
Провадження №22-ц/784/1862/15
Єдиний унікальний номер 478/944/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/1862/15
Головуючий у 1 інстанції Сябренко І.П.
Категорія 24 Доповідач Прокопчук Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого судді Прокопчук Л.М.

Суддів Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.

При секретарі Біляєвій В.М.

Без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 червня 2015 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання п.12.1 договору недійсним, розірвання договору фінансового лізингу, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (далі - ТОВ) про захист прав споживача, визнання п.12.1 договору недійсним, розірвання договору фінансового лізингу, стягнення коштів, моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 09 червня 2015 року між ним та відповідачем. було укладено договір фінансового лізингу, за яким він сплатив в якості адміністративного платежу 38281,70 грн. та комісію банку 382,82 грн. На його думку зазначені суми сплачені внаслідок омани відповідачем, несправедливо, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Просив стягнути зазначені суми, а також на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.(а.с. 1-6).

Одночасно позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти відповідача в межах суми позовних вимог в розмірі 43664,52 грн., мотивуючи таку вимогу тим, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а.с. 7-8).

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 червня 2015 року заява про забезпечення позову задоволена. Накладено арешт на грошові кошти в розмірі 43664,52 грн., які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», що містяться на рахунку №9 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 380805 (а.с. 27-28).

В апеляційній скарзі ТОВ просить ухвалу суду скасувати, заяву про забезпечення позову відхилити. На думку апелянта ухвала суду винесена з грубим порушенням чинного законодавства та йому не відповідає, а саме: ухвала була винесена без участі представника ТОВ, позивач не надав жодного доказу, який би свідчив про небажання повертати позивачу сплачені кошти, або доказів, які б свідчили про неможливість виконання рішення суду в майбутньому. Також посилається на те, що позбавлення можливості повноцінно користуватися відповідача своїми рахунками призведе до порушення прав та інтересів інших клієнтів компанії, завдасть шкоди господарській діяльності відповідача (а.с. 40-42).

Сторони, належно повідомлені про розгляд справи, в судове засідання апеляційного суду не з'явились.

Заслухавши доповідь, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що 09 червня 2015 року між сторонами укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого відповідач має придбати та передати позивачеві транспортний засіб. Із заявлених позовних вимог вбачається, що між сторонами має місце реальний спір. Позовні вимоги носять матеріальний характер. Суд прийшов до висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити і зробити неможливим виконання рішення суду.

З висновками суду можна погодитись частково.

З матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2015 року сторони уклали між собою договір № 001370 фінансового лізингу. За умовами договору позивач сплатив адміністративний платіж в сумі 38281,70 грн. на рахунок відповідача та 382,82 грн. комісії банку за банківські послуги (а.с. 21). Вважаючи, що підписаний договір завдає йому шкоди, позивач просив його розірвати. Також просив визнати п. 12.1 договору недійсним з тих підстав, що він суперечить закону України «Про захист прав споживачів», тому що зазначеним пунктом серед іншого передбачено, що у випадку розірвання договору за власним бажанням лізингоодержувача адміністративний платіж поверненню не підлягає. На думку позивача така умова договору є недобросовісною, несправедливою, порушує дисбаланс інтересів сторін.

Порушуючи клопотання про забезпечення позову шляхом накладання арешту на рахунок відповідача в межах суми позовних вимог, позивач посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити та зробити неможливим виконання рішення суду.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31.05.2011 року № 4-рп/2011 "У справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв'язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України") інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

Колегія суддів апеляційного суду бере до уваги, що за змістом ст. ст. 151-153 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві. Про забезпечення позову виноситься ухвала, яку може бути оскаржено в установленому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що процесуальним законом визначено обов'язок заявника обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Також, колегія суддів апеляційного суду враховує, що відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не звернув належної уваги на вимоги закону та роз'яснення зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України.

Так, в матеріалах справах відсутні будь-які докази того, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, тоді як відповідач - ТОВ є постійно діючим підприємством, яке виконує свої функції відповідно до Статуту. Судом зазначені обставини не з'ясовані.

Більш того, накладаючи арешт на грошові кошти відповідача в межах позовних вимог, суд не з'ясовував, чи не зашкодять такі заходи господарській діяльності ТОВ.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що ухвала про забезпечення позову була розглянута без участі представника ТОВ не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене ухвала суду є необґрунтованою, передчасною і підлягає в силу пункту 3 частини першої ст. 312 ЦПК України скасуванню з передачею питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» задовольнити частково.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 24 червня 2015 року скасувати, передати питання про забезпечення позову до того ж суду на новий розгляд.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді