АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5422/15 Головуючий 1 інстанції Гуменний З.І.
Справа № 636/1478/14-ц Доповідач: Коровін С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: ОСОБА_1

Суддів : - .ОСОБА_2І

ОСОБА_3

При секретарі: - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в особі їх представника ОСОБА_7 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_9, в якому просили визнати недійсним заповіт від імені ОСОБА_10, померлого 17.07.2013 року, посвідчений 17.06.2013 року Введенським селищним головою Чугуївського району Харківської області.

В позовній заяві позивачі вказали, що після смерті їхнього батька ОСОБА_10 17.07.2013р. вони, як спадкоємці першої черги, звернулися до нотаріальної контори для оформлення спадщини у вигляді житлового будинку за адресою: вул. Дружби, буд. 11, с. Введенка, Чугуївського р-ну, яка відкрилася після смерті батька. Ними була отримана відповідь від нотаріуса про те, що до нотаріальної контори для оформлення спадщини звернулася ОСОБА_9 яка є спадкоємицею за заповітом ОСОБА_10, і тому вони як спадкоємці за законом права на спадкування не мають.

Вони вважали, що під час вчинення заповіту не було дотримано таких вимог до правочину як вільне волевиявлення, яке повинно відповідати його внутрішній волі, оскільки за своє життя батько бажав залишити будинок, який йому належить, їм - своїм дітям. Таким чином, вони вважають, що заповіт їхнім батьком вчинений під впливом обману, помилки або ж в момент його вчинення батько не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, бо на той час хворів на онкологічне захворювання, та тим паче не повідомив своїх дітей про його укладання.

Позивачі в судовому засіданні просили заявлені вимоги задовольнити та пояснили, що вони спілкувалися з батьком і той завжди говорив, що будинок і все своє майно він залишить своїм дітям, і у нього не було жодних підстав, причин чи мотивів складати заповіт на користь ОСОБА_9, а тому вважають, що заповіт був складений під впливом обману або він не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати через хворобу, оскільки метастазами був уражений головний мозок померлого.

Відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні позову відмовити, пояснивши, що за час хвороби ОСОБА_10 його діти не допомагали у лікуванні, відвідувати додому не приїжджали, так само й на його похорон не приїхали, а заповіт він склав на її імя з власної волі. Похованням ОСОБА_10 вона займалася сама, а діти ні на кладовищі, ні на поминках не були.

Рішенням суду у задоволені позову ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9, третя особа: Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання заповіту недійсним та зобовязання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі поставлено питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вважає, що рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального і процесуального закону, не відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України. Суд не дав належної оцінки поясненням лікарі, який відвідував ОСОБА_10 незадовго до смерті. Апелянти ставлять під сумнів висновки посмертної судової-психіатричної експертизи, яка не виявила у померлого психічного захворювання на час підписання заповіту.

В судове засідання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не зявилися повторно. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про вручення судових повісток. Крім того про час і місце розгляду належним чином повідомлявся і представник апелянтів ОСОБА_7

Підстав до задоволення заяви ОСОБА_7 про відкладення справи у звязку із її виїздом за межі України колегія не задовольнила оскільки не надано належних доказів на підтвердження поважності неявки у судове засідання з липня по серпень 2015 року. Крім того колегія враховує вимоги ст.303-1 ЦПК України про строки розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, відповідача та його представника, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що 17.07.2013 року помер батько позивачів ОСОБА_10.

За життя 17.06.2013 року він склав заповіт на користь дружини - ОСОБА_9, посвідчений Введенським селищним головою Чугуївського району Харківської області.

Спадкоємці після його смерті син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_5 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, але з листа нотаріуса Чугуївської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 вони дізналися про те, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_9 звернулася із заявою про прийняття спадщини.

В позовній заяві позивачі зазначали, що у їх батька ОСОБА_10 не будо жодної причини позбавити їх спадщини та заповідати своє майно дружині. Вважаючи, що заповіт не відповідав волевиявленню спадкодавця на час його вчинення ОСОБА_10 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. Крім того вони ставили під сумнів, що заповіт складено незадовго до смерті батька. Позивачі просили визнати його недійсним

У відповідності до вимог ст.1247 Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції допитана у якості свідка ОСОБА_12 - секретар Введенської селищної ради, яка посвідчила заповіт. Вона пояснила, що на час підписанні заповіту ОСОБА_10 був у гарному стані, він пояснив на користь кого має намір скласти заповіт. Волевиявлення ОСОБА_10 було вільним, у посвідчення заповіту відповідало вимогам закону.

У відповідності до вимог цивільного кодексу заповіт є одностороннім правочином. Недійсним можливо визнати заповіт, при вчиненні якого особа яка його склала не мала на це права (не досягла необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту, або його складено з порушенням вимог щодо форми його посвідчення.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до розяснень викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.78 р. N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними"у випадках, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент вчинення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, причинами, внаслідок яких особа перебувала в такому стані, можуть бути її тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо. Для встановлення такого стану на момент вчинення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладання він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

За клопотанням позивачів судом призначалася посмертна судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено експертам відділення Харківської обласної психіатричної лікарні № 3. Відповідно до акту судово-психіатричного експерта № 1016 від 05.11.2014р., експертною комісією зроблені наступні висновки: ОСОБА_10 при житті на момент складання та підписання заповіту 17.06.2013р., ознаки якого-небудь стійкого хронічного психічного розладу не виявляв; за своїм психічним станом ОСОБА_10 в період часу, який відноситься до складання та підписання заповіту 17.06.2013р., був здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про неспроможність ОСОБА_10 в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Інших доказів про щодо недієздатності ОСОБА_10 на час вчинення заповіту не надано.

За клопотанням позивачів судом була призначена посмертна судово-медичну експертиза, проведення якої доручено експертам Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Відповідно до висновку експерта № 14- КЕ/2015/пп від 16.04.2015р., експертна комісія вважає, що тяжкий стан здоровя, обумовлений інтоксикацією організму на фоні пухлинного ураження метастазами головного мозку, а також стани після перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу та проведення поліхіміотерапії, якими страждав ОСОБА_10 негативно вплинули на рівень його свідомості та адекватності мислення на момент підписання заповіту 17.06.2013р. зроблені наступні висновки: ОСОБА_10 при житті на момент складання та підписання заповіту 17.06.2013р., ознаки якого-небудь стійкого хронічного психічного розладу не виявляв; за своїм психічним станом ОСОБА_10 в період часу, який відноситься до складання та підписання заповіту 17.06.2013р., був здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 157-187). Однак, як вказано у висновку, виходячи з наданої медичної документації відсутні записи лікарів відносно стану здоровя ОСОБА_10 у день підписання заповіту 17.06.2013р., тому достеменно судити про стан хворого на цей час не представляється можливим. Надати відповідь на питання: 3) Чи міг ОСОБА_10 через стійкий розлад здоров'я та за своїм станом у зазначений час усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, чи мав він можливість розуміти характер та значення дій, які проводились з ним (оформлення заповіту)? та 4) Чи мав можливість померлий ОСОБА_10 розуміти характер та значення своїх дій, які проводились з ним при оформленні заповіту, лікарська комісія не надала оскільки дані питання не входять до компетенції судово-медичної експертної комісії.

Враховуючи зазначені висновки експертів, та відсутність інших доказів щодо психічного стану ОСОБА_10 суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачами не доведено, що у момент складання заповіту ОСОБА_10 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Оскільки позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засідання , то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Колегія погоджується з рішенням суду і відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в особі їх представника ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді