Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Манька М.В.

при секретарі Пшенишній А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Сторони у справі є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, яка проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, звернулася в суд з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3

Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надіслала суду заяву, в якій вказала, що в зв'язку з великою напруженістю в роботі, браком коштів та доглядом за двома неповнолітніми дітьми просить суд розглянути справу без її участі. Підтримує заявлені нею позовні вимоги.

Відповідач категорично заперечує проти позову, посилаючись на те, що після розлучення переїхав на постійне місце проживання в Черкаську область, але часто буває в м. Київ і до останнього часу систематично бачився та спілкувався із сином, часто разом з ним проводили час, і ніколи не помічав у сина невдоволення спілкуванням. Систематично надає позивачці готівкою кошти на утримання дитини або поповнює її банківську картку.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, але надіслав заяву в якій просить проводити судові засідання без його участі.

В позові необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона(він) не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позивачка в позовній заяві зазначила, що відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, навчанням, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Позивачка не надала суду доказів, які б безсумнівно свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на те, що він періодично надавав матеріальну допомогу на утримання сина, під час проживання з дружиною матеріально забезпечував родину, продовжує матеріально забезпечувати сина. У позивачки до нього ніяких претензій не було, після припинення шлюбних відносин вона не зверталася до державного виконавця про примусове виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів, хоча рішення суду про стягнення аліментів з нього на користь позивачки на утримання сина було ухвалено 12 березня 2007 року, що переконливо свідчить про те, що він добровільно надавав матеріальну допомогу сину. І лише в 2014 році - лише через сім років позивачка надала в ДВС виконавчий лист, що може свідчити про те, що до цього часу претензії позивачки до відповідача щодо ненадання допомоги сину були відсутні.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Згідно з висновком Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 16 квітня 2015 року на даний час підстав позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, немає.

Оскільки позивачкою не надано будь-яких переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, суд вважає доводи позовної заяви ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими і спростовуються наявними матеріалами справи та наданими сторонами доказами.

За таких обставин суд вважає, що в позові необхідно відмовити повністю.

На підставі наведеного, ст.ст. 164, 166 СК України та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 130, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Головуючий: М.В.Манько