АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7228/15 Справа № 175/4920/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Волошина М.П.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.

Зазначала, що з 06 травня 2010 року, за її згодою, у квартирі за вказаною адресою був зареєстрований відповідач ОСОБА_3, який в той час був її чоловіком.

Вказувала, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2010 року шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано.

Посилаючись на те, що вона прийняла рішення про продаж квартири, однак у добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації за вказаною адресою, чим створює їй перешкоди у користуванні власністю, а тому просила суд ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення без надання іншого житла ОСОБА_3 та зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення ОСОБА_3 зі спірної квартири без надання іншого житла залишено без розгляду.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що з 30 жовтня 2004 року сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування в шлюбі, 27 грудня 2006 року, за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О., позивач ОСОБА_2 придбала у ЗАТ «Ерлан» квартиру АДРЕСА_1 (а.с.25-26).

Право власності позивачки на квартиру зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15477045 від 06 серпня 2007 року (а.с.30).

У вказаній квартирі зареєстровані позивачка, з 01 квітня 2010 року, та відповідач, з 06 травня 2010 року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються нею (ним) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату права користування житлом члена сім'ї власника житла з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом.

У зв'язку із цим, відповідно до ст.16 ЦК України саме по собі заявлення вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання чи скасування реєстрації можливе лише при вирішенні спору про право.

Водночас відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

За таких обставин вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України; ст.405 ЦК України).

Оскільки питання про скасування реєстрації відповідача по справі можливе лише при вирішенні спору про право, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2

Однак, колегія суддів вважає необхідним виключити з мотивувальної частини рішення суду посилання на ст.72 ЖК України, оскільки дана стаття містить у главі 2 Житлового кодексу України, яка регулює правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Глава 6 Житлового кодексу України регулює правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира є приватною власністю, а тому посилання на ст.72 ЖК України є безпідставним.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року залишити без змін, виклавши мотивувальну частину рішення суду в іншій редакції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

Куценко Т.Р.