Справа №442/5041/15-ц
Провадження №2/442/1741/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

03 серпня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Івасівки А.П.

при секретарі Нестір А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартирою №5, що по вул. К. Пелехатого, 2, с. Опарі Дрогобицького району Львівської області. В обґрунтування вимог покликається на те, що їй та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Опарівською сільською радою за №80 від 17.11.2003 року на праві власності належить вказаний житловий будинок. На даний час, в такій квартирі окрім неї, зареєстровані та проживають її мати ОСОБА_3, її доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Крім цього, в такій квартирі зареєстрований її брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, ще у 2009 році він виїхав до Росії на заробітки і з цього часу в такій квартирі не проживає, його речей не має, і точне його місце перебування їй не відоме. Даний факт підтверджується відповідними актами. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі створює їй перешкоди в реалізації права власності на належну квартиру, зокрема порушує її право користування та розпорядження, спричиняє матеріальні збитки.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання подав заяву про розгляд справи за відсутності та підтримання позовних вимог, які просив задоволити.

Відповідач на розгляд справи не зявився не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд визнав його неявку неповажною та провів розгляд у його відсутності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_3 поряд з ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власником у праві спільної сумісної власності квартири №5, що по вул. К. Пелехатого, 2, с. Опарі Дрогобицького району Львівської області(а.с. 5-6).

Відповідно до копії будинкової книги, у зазначеному вище житловому будинку є зареєстрованими, зокрема, позивач та відповідач ОСОБА_2 (а.с. 7- 10), однак останній з 2009 року в такій квартирі не проживає, так як виїхав на роботу до Москви в Російську Федерацію (акти Опарівської сільської ради від 19.05.2015 року №413, №525 від 24.06.2015 р.- а.с.11-12).

Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки.

Згідно ст. 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

З розяснень, які містяться у п.11 Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Беручи до уваги наведене та те, що відповідач фактично добровільно залишив спірне житло і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни - понад один рік, не сплачує комунальних послуг, його особисте майно в будинку відсутнє, не бере участі в утриманні житла, суд приходить до висновку про те, що такі його дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування житловим будинком між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що він самостійно залишив жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагався вселитись у таке, тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірною квартирою

Керуючись ст. ст. 10, 60, 169, 209, 212-215, 224,226 ЦПК України, суд -,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування квартирою №5, що по вул. К. Пелехатого,2, с. Опарі Дрогобицького району Львівської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя А.П. Івасівка