Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4372/15 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» серпня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Буримі В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Територіальна громада в особі Бердянської міської ради про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнили, до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що є власниками квартир в багатоквартирному будинку АДРЕСА_3

Відповідачем ОСОБА_6 здійснена самочинна прибудова до першого поверху багатоквартирного будинку АДРЕСА_4

Спочатку, на земельній ділянці загального користування прибудований окремий вихід до квартири АДРЕСА_1. Потім нею був знищений та засаджений квітами та кущами тротуар на придомовій території загального користування, що порушує правила безпеки руху та змушує мешканців рухатися по проїзний частині, а транспорт - рухатися з обмеженою видимістю.

Також ОСОБА_5 без будь-яких проектів та дозвільних документів здійснена установка паркану на прибудинковій території загального користування, чим істотно порушено будівельні та пожежні норми через скорочення радіусу повороту внутрішньоквартального проїзду, що ускладнило можливість проїзду пожежних машин до житлових будинків АДРЕСА_5, м. Бердянськ та створює загрозу безпеці мешканців цих будинків в разі виникнення пожару чи інших стихійних лих і техногенних катастроф.

На підставі зазначеного просили зобов'язати ОСОБА_5 за власний рахунок здійснити знесення самочинно збудованого паркану біля квартири № 1 першого поверху багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_4 у м. Бердянську, що розміщується на придомовій території загального користування житлового кварталу; зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за власний рахунок здійснити відновлення внутрішньо квартального тротуару на придомовій території загального користування між житловими будинками по АДРЕСА_3 до житлового будинку по АДРЕСА_6 впродовж житлового будинку по АДРЕСА_4 в м. Бердянську, шириною не менше одного метру, який знаходився на відстані п'ять метрів від зовнішньої основної стіни житлового будинку по АДРЕСА_4, в м. Бердянську.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 391 та 376 ЦК України, за якими власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Статтею 376 ЦК передбачено, що якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як роз'яснено у п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" у випадках порушення прав інших осіб (окрім органів державної влади або місцевого самоврядування) право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК), а знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Таким чином, покладення судом на особу обов'язку знести нерухоме майно за її рахунок можливе за наявності в сукупності принаймні наступних умов, а саме: будівництво нерухомого майна здійснено саме цією особою; перебудова цього об'єкта є неможливою або особа відмовилась здійснити таку перебудову; наявне порушення прав інших осіб або суперечність суспільним інтересам.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно є власником квартири АДРЕСА_2.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 є власниками квартири АДРЕСА_7

Як вбачається з матеріалів справи, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 15.11.2006 року зареєстровано об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Веселка Бердянська», місцем розташування якого є будинок АДРЕСА_4 в м. Бердянську (а.с. 55).

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Веселка Бердянська» діє на підставі статуту, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради зі змінами, внесеними 17.01.2013 року (а.с. 54-56).

На підставі рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку«Веселка Бердянська» від 15.09.2008 року ОСОБА_5 з метою огорожі прибудинкової території встановлено паркан, виготовлений із сітки - рябіці біля входу до своєї квартири (а.с.68-69) .

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачі не є власниками земельної ділянки, на який розташований паркан та не є співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_4.

Відповідно до розділу 3 п.3.2 Інструкції ДАБІ України від 08.02.2013 року паркан не відноситься до самовільної будови, а є елементом благоустрою прибудинкової території, малою архітектурною формою.

За положеннями п.2 ст..21 Закону України « Про благоустрій населених пунктів» розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього закону за рішенням власника об'єкта благоустрою.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження доводів позивачів, що відповідачем ОСОБА_6 знищено тротуар на придомовій території загального користування.

Як вбачається з листа №22 від 22.08.2014 року начальника житлово-комунальної контори ЗАТ «Бердянськбуд» пішохідного тротуару усередині двору будинку по АДРЕСА_4 не існувало (а.с.61).

Доводи позивачів про те, щодо порушень правил дорожнього руху будівництвом паркану не заслуговують на увагу, оскільки доказів на підтвердження того, що органами Державної автомобільної інспекції заявлялися будь-які вимоги до відповідача або робилися зауваження з приводу наявності порушень.

Таким чином, сторонами не надано достатніх та переконливих доказів на підтвердження того, що допущені іншою стороною порушення створюють істотні перешкоди та потребують вжиття таких заходів, як зазначено у позові.

Натомість за ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на відсутність достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог та зважаючи на положення ч.2 ст.308 ЦПК України відповідно до якого не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 308, 314. 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: