Номер провадження: 22-ц/785/935/15
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: Головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб: Одеської міської ради та Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод та знесення об'єкту самочинного будівництва,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2010 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування площею 64 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідачів за власний рахунок знести об'єкт самочинного будівництва - прибудову "а6", розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у термін дії один місяць з моменту набрання рішенням законної сили; а у разі невиконання дій щодо знесення об'єкту самочинного будівництва - прибудови "а6" у вказаний строк, обов'язок по знесенню прибудови покласти на позивача ОСОБА_2 за рахунок відповідача. Позивач та його представник посилались на те, що відповідачі незаконно, на їх спільній з позивачем земельній ділянці звели прибудову "а6", яка обмежує його право користування земельною ділянкою, частково закрила єдиний прохід до його будинку з вулиці, обмеживши належний доступ до частини будинку позивача.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, надавши письмові заперечення. В наступному відповідачі участі у розгляді справи не приймали.

Відповідач ОСОБА_4 посилався на те, позивач не є належним позивачем у справі, що фактичний прохід складає 1,03 м., що не є порушенням норм ДБН і не є перешкодою для користування спільною земельною ділянкою.

Заочним рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою загального користування площею 64 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_4, ОСОБА_3 за власний рахунок знести об'єкт самочинного будівництва - прибудову "а6", розташовану за адресою: АДРЕСА_1 у термін дії один місяць з моменту набрання рішенням по даній справі законної сили.

У разі невиконання ОСОБА_4, ОСОБА_3 дій щодо знесення об'єкту самочинного будівництва прибудови "а6", розташованої за адресою: АДРЕСА_1 у вищевстановлений строк, обов'язок по знесенню об'єкту самочинного будівництва - прибудови "а6", покладено на позивача ОСОБА_2 за рахунок відповідача.

Ухвалою суду від 30 вересня 2011 року у задоволенні заяви ОСОБА_4, ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_3 просять рішення суду від 07 грудня 2010 року скасувати, а позовну заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Проти апеляційної скарги заперечував позивач та його представник. Позивач уточнив, що самочинно збудована відповідачами прибудова перешкоджає йому належно користуватися як своєю частиною будинку так і земельною ділянкою.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що самочинно збудована прибудова обмежує позивачу доступ до його будинку, перешкоджає належно користуватися спільною земельною ділянкою, у зв'язку з чим є підстави для задоволення позову у повному обсязі.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково.

У відповідності зі ст. ст. 358 ч.1,391 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.152 ч.2 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням володіння земельною ділянкою…

За визначенням ст. 376 ЦК України житловий будинок…інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом у випадку, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил…У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. І тільки, якщо проведення перебудови є неможливим або особа, яка здійснила будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила будівництво.

За роз'ясненням Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) (п.п.22, 5) "знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК)… Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови."

Із матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 в рівних частках належав ОСОБА_5 (1/2 частина) та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (1/2 частина). (т.2 а.с.19,66) Після перерахунку ідеальних часток та за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.02.2007р. позивачу належить 37/50 частин будинку АДРЕСА_1.(т.2 а. с. 65) Будинок, який є спільною частковою власністю сторін розташовано на земельній ділянці площею 549 кв. м за рішенням виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 10.03.1955р. за № 141. (т.2 а. с. 82,24) На момент набуття відповідачами права власності на належну їм частину будинку судом порядок користування спільною земельною ділянкою не визначався.

Із дослідженої апеляційним судом цивільної справи щодо спору між сторонами про визначення порядку користування земельною ділянкою вбачається, що рішення суду про визначення порядку користування земельною ділянкою після скасування до теперішнього часу не набрало чинності. За матеріалами вказаної цивільної справи ОСОБА_4 без оформлення проектно-правової документації ( та без відповідного письмового погодження зі співвласником будинку) в травні 2006 року вирив траншею, у тому числі під будівництво спірної капітальної прибудови до існуючого житлового будинку; за такі дії до нього були застосовані штрафні санкції, відповідно до ст.97 КпАП України (постанова № 83 від 05.05.06р.), та було видано припис № 18 про зупинення будівельних робіт.(т.2а.с.67,68-73)

Всупереч припису, застосованим штрафним санкціям, та всупереч запереченню співвласника будинку, відповідачі на спільній з позивачем земельній ділянці самочинно збудували спірну прибудову "а6" площею 20,7 кв. м. (т.1а.с.282)

За висновком призначеної апеляційним судом будівельно-технічної експертизи № 4404 від 25.11.2014р. самочинно зведена відповідачами прибудова розташована на території загального користування - в'їзду на ділянку, прибудова не відповідає нормам ДБН по відсутності проекту та дозвільних документів, по конструкції покрівлі та відсутності інженерно-технічних заходів, які перешкоджають стоку атмосферних опадів на територію проходу загального користування, не відповідає п.3.25* ДБН 360-92 по ліквідації проїзду в домоволодіння шириною 3,5 кв. м і забезпечення вільного доступу - п.3.22.ДБН 360-92**, п. 3.7.6 "Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій"; вказані порушення є суттєвими і перешкоджають ОСОБА_2 експлуатувати належну йому частину домоволодіння по АДРЕСА_1; усунути наведені порушення шляхом перебудови без їх знесення є неможливим. (т.1а.с.291-295)

Та між тим із дослідженої апеляційним судом копії висновку незалежної експертної установи № СЕ-2-1-86/14 ( дослідженого оригіналу у справі про визначення порядку користування земельною ділянкою, і з якою згоден відповідач ОСОБА_4) фактична ширина проходу на земельну ділянку з боку спірної прибудови складає 1,01-1,09 м, що відповідає будівельно-технічним та пожежним нормам, однак межа згідно з правовстановлювальними документами зменшує ширину проходу з боку прибудови "а6" на 0,26-0,27м, а відтак ширина проходу становить 0,73-0,83м, що не відповідає будівельно-технічним та пожежним нормам, зокрема п.3,25 ДБН 360-92** та п.5.27 ДБН В.1.1.7-2002 "Захист від пожежі. Пожежна безпека об'єктів будівництва".(т.2а.с.112)

Враховуючи встановлене, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо необхідності задоволення позову ОСОБА_2 в частині зобов'язання відповідачів знести самочинно зведену прибудову за їх рахунок.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що строк і порядок виконання судового рішення за виконавчими документами визначено Законом України "Про виконавче провадження". За змістом ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці; інші органи, установи, організації посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі на вимогу чи за дорученням державного виконавця.

Покладення виконавчих дій на позивача вказаним законом не передбачено. За ст.42 Закону України "Про виконавче провадження на стягувача, за його згодою, може бути покладено тільки авансування витрат на здійснення виконавчих дій, але не здійснення виконання.

А тому рішення суду щодо визначення строку виконання, покладення обов'язку по знесенню прибудови на позивача ОСОБА_2 є таким, що не ґрунтується на вимогах згаданого закону.

Доводи відповідачів в апеляційній скарзі про те, що аналогічна позовна заява більш загального характеру уже знаходиться на розгляді в суді, а тому позов слід залишити без розгляду до уваги не беруться, оскільки насправді такого ж спору між сторонами у суді немає, спір між сторонами в іншій цивільній справі стосується інших об'єктів самочинного будівництва. А крім того, відповідач ОСОБА_4 від цього доводу в апеляційному суді відмовився.

Посилання відповідачів в апеляційній скарзі на те, що вони також мають право власності на будинок та право користування їх спільною земельною ділянкою, а тому вони могли здійснювати добудову спірного приміщення до їх частини житлового будинку також не можуть братися до уваги, оскільки здійснюючи свої права співвласника вони не вправі при цьому порушувати права іншого співвласника будинку та співкористувача земельної ділянки.

Посилання відповідача на те, що за порядком користування земельною ділянкою, який існував з 1954 року в'їзду шириною 3,8 кв. м, як зазначив експерт, ніколи не було, у дворі розташовувались цистерна, сарай, огорожа тощо до уваги не беруться, оскільки такі ствердження належними і допустимими доказами не підтверджені.

За наданим позивачем висновком № 116 від 16.01.2015р. організувати прохід до його частини будинку через гараж неможливо, виконати інше переобладнання задля забезпечення доступу до належної позивачу частини житлового будинку без знесення прибудови "а6" неможливо (т.1 а.с.141-143), а тому доводи відповідача ОСОБА_4 щодо наявності у позивача іншого доступу до його частки домоволодіння, можливості організувати прохід через гараж тощо є неспроможними.

Враховуючи вищенаведені докази ( невиконаний припис, невживання заходів щодо перебудови з 2010 року, тобто з моменту подання позову, висновок експерта щодо суттєвості порушення і неможливості усунення іншим шляхом, окрім знесення) колегія суддів визнає неспроможними посилання відповідачів на недоведеність необхідності застосування крайньої міри відповідальності у вигляді знесення.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_3 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2010 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належною йому частиною будинку шляхом знесення за власний рахунок об'єкту самочинного будівництва - прибудови "а-6", розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

У решті позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк Є.С. Сєвєрова