АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/2134/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1716/15Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т. В. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Карнауха П.М.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

при секретарі - Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення упущеної вигоди відмовлено.

З рішенням не погодилася позивач ОСОБА_2, яка у поданій апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Вказує на те, що рішенням апеляційного суду від 10.02.2014 р., яке набрало законної сили, встановлено факт незаконності користування відповідачем належною їй земельною ділянкою, та, відповідно, безумовне заподіяння шкоди, а судом не застосовано до правовідносин норми матеріального права, на які вона посилалася в позовній заяві.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які прийають участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 10.02.2014 року витребувано від ОСОБА_3 із незаконного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності розміром 3,71 га, розташованої в адміністративних межах Підгорнянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, кадастровий номер НОМЕР_1 та передано її ОСОБА_2 ( а.с.8-9).

Зазначеним рішенням установлено, а також вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,71 га, переданої їй для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Підгорянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, що підтверджується державним актом на право власності на землю (а.с.60,82).

22.06.2006 року позивач уклала з ФОП ОСОБА_4 договір оренди зазначеної земельної ділянки на строк 10 років (а.с.56-59, 78-80), а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Листом від 28.12.2011 року ОСОБА_3 повідомив, що приймає всі права та обов'язки орендаря за договором оренди землі від 22.06.2006 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем на майно батька ОСОБА_4

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із відсутності підстав для задоволення позову, з чим погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ст.156 Земельного кодексу України, власники землі мають право на відшкодування збитків, у зв'язку з неодержанням доходів за час тимчасового невикористання земельних ділянок.

Порядок визначення розміру відшкодування збитків власникам землі, згідно до ст.157 ЗК України, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме постановою КМУ «Про визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» № 284 від 19.04.1993 року, якою передбачено відшкодування збитків власникам землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Разом з тим, в обґрунтування позову про стягнення упущеної вигоди позивач послалася на розрахунок, в якому, керуючись Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, що затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963, навела власні розрахунки по зернових та зернобобових культурах за 2012-2014 роки, що склало 48 455,67 грн., по олійних - 73 490,48 грн., визначивши середню втрачену вигоду в сумі 60 973,1 грн. ( а.с.10).

Відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу», розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держсільгоспінспекцією та її територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держсільгоспінспекції, на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N 1619 ( 1619-2000-п ).

Згідно статті 60 ЦПК України , кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази мають бути належними та допустимими. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 протягом 2012-2013 років отримувала від відповідача орендну плату в обсязі, визначеному договором оренди землі № 3 від 22.06.2006 р. ( а.с. 24).

Таким чином, є вірні висновки суду про те, що за укладеним договором оренди землі волевиявлення позивача було направлено на отримання протягом 2006 - 2016 років орендної плати у визначеному договором розмірі, яку фактично позивач і отримала від відповідача за 2012-2013 роки.

Також судом обґрунтовано не взято до уваги як належний та допустимий доказ здійснений позивачем розрахунок, оскільки, як вказувалося вище, відповідно до п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу», розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держсільгоспінспекцією та її територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держсільгоспінспекції, на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 р. N 1619 ( 1619-2000-п ).

При цьому, інших доказів щодо обґрунтування розрахунку, достовірності застосованих розрахункових величин та реальності упущеної вигоди позивач суду не надала.

За вказаних обставин місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги, у тому числі щодо незастосування до правовідносин Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.1993 року № 284 не беруться до уваги колегії суддів, як і інші доводи, які зводяться переважно до незгоди з рішенням суду.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ П.М.Карнаух

Судді: /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Л.І.Пилипчук

ЗГІДНО: Суддя Апеляційного

суду Полтавської області П.М.Карнаух