Номер провадження: 22-ц/785/2725/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова О.А.

- ОСОБА_2

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 15.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до відділу РАЦС Березівського району Одеської області, ОСОБА_4 про визнання розірвання шлюбу фіктивним,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 2), в якому просив: визнати розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_3 фіктивним; зобовязати реєстраційну службу по Березівському району, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану анулювати актовий запис за № 251 від 06 вересня 2007 року, зроблений Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовував тим, що 23 серпня 1980 року він уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований Марківською сільською радою Каменського району Воронежської області. 06 вересня 2007 року цей шлюб був розірваний в м. Одеса. Однак, після його розірвання він не припинив шлюбних відносин та продовжував проживати з відповідачкою. У звязку з цим, позивач звернувся з позовом до суду та просив, посилаючись на ст. 108 СК України, визнати розірвання шлюбу фіктивним.

Я зазначено в рішенні суду, представник відповідачки позов не визнала та пояснила, що викладені позивачем обставини не відповідають дійсності, розірвання шлюбу між сторонами було здійснено органом РАЦС відповідно до вимог діючого сімейного законодавства на підставі судового рішення.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 15.12.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу на рішення Березівського районного суду Одеської області від 15.12.2014 року, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, містить перекручування фактів та неправдиву інформацію та на те, що суд допустив неповне зясування обставин, що мають значення для справи, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог позивача, що суперечить матеріалам справи.

Відповідачами рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, представник відповідачки ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ст. 108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сімєю і не мали наміру припинити шлюбні відносини.

Судом встановлено, що сторони 23 серпня 1980 року зареєстрували шлюб у Марківській сільській раді Каменського району Воронежської області за актовим записом № 10 (а. с. 4).

Випискою з рішення суду від 16 листопада 2006 року підтверджується, що шлюб між сторонами за позовом ОСОБА_3 до позивача був розірваний (а. с. 39).

6 вересня 2007 року Другим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеса шлюб між сторонами розірвано (а. с. 5).

Як вбачається з акту обстеження житлових умов, позивач сімейних відносин не підтримує, з часу виписки з місця проживання до сімї не приїжджав та з дружиною зовсім не проживав (а. с. 40).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача своїми поясненнями, які вважати недостовірними суд першої інстанції вважав підстав немає, звернула увагу на недійсність викладених позивачем у обґрунтування своїх вимог обставин, а також на те, що підстави для визнання розірвання шлюбу фіктивним відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову ОСОБА_3

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки, свої позовні вимоги позивач відповідно до позовної заяви, обґрунтовував ч. 1 ст. 108 СК України, відповідно д о якої за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сімєю і не мали наміру припинити шлюбні відносини.

Статтею 106 СК України передбачено розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, яке не має дітей.

Тобто, відповідно до ст. 108 СК України, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, може бути визнано розірвання шлюбу фіктивним, якщо розірвання шлюбу здійснено за заявою подружжя державними органами реєстрації актів цивільного стану, а не в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 розірвано не на підставі ст. 106 СК України за заявою подружжя, а на підставі рішення суду (а. с. 40), що також підтверджується копією актового запису про розірвання шлюбу № 251 (а. с. 103-105), витребуваного судом апеляційної інстанції (а. с. 96-97).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 розірвано за спільною заявою сторін на підставі ст. 106 СК України, судова колегія не приймає до уваги, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи (а. с. 40, 96-97), з яких вбачається, що шлюб між сторонами розірвано не на підставі спільної заяви, а на підставі рішення суду, що підтвердила в судовому засіданні і представник відповідачки ОСОБА_3

Інші доводи апеляційної скарги судова колегія також не приймає до уваги, враховуючи вище викладене та те, що на підставі ст. 108 СК України розірвання шлюбу може бути визнано фіктивним лише розірваного на підставі заяви сторін державними органами реєстрації актів цивільного стану, а не в судовому порядку.

Таким чином, приймаючи до уваги вище зазначене, надані докази, обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_3, необхідно відхилити, а рішення Березівського районного суду Одеської області від 15.12.2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 15.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до відділу РАЦС Березівського району Одеської області, ОСОБА_4 про визнання розірвання шлюбу фіктивним залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_5

ОСОБА_2