Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Нагорняка В.А., Черненко В.А.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Молявчик Олеся Володимирівна, Управління Держземагентства у Козятинському районі Вінницької області, про визнання недійсним договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус

Молявчик О.В., Управління Держземагентства у Козятинському районі Вінницької області, про визнання недійсним договору дарування.

Позивач посилався на те, що 10 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були укладені договори дарування Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 0,0626 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 та договір дарування Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, в тому числі під забудовами, розташованої по АДРЕСА_1.

Позивач вказував, що ОСОБА_4 при укладенні договору дарування Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 0,2500 га та Ѕ частини земельної ділянки загальною площею 0,0626 га було приховано факт існування рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2013 року, яким було вирішено питання про розподіл земельних ділянок між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Зазначене рішення не було надане приватному нотаріусу при здійсненні нотаріальної дії.

На підставі ч. 3 ст. 215 ЦК України позивач просив: визнати недійсними договір дарування від 10 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію договору дарування Ѕ частини зазначеної земельної ділянки площею 0,2500 га, зареєстрованого у реєстрі за № 1973; визнати недійсним договір дарування від 10 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0626 га з цільовим призначенням - для особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію зазначеного договору дарування Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0626 га, зареєстрованого у реєстрі за № 1975, та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від

18 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року, позов ОСОБА_3задоволено.

Визнано недійсним договір дарування від 10 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий НОМЕР_1 розташованої по АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію зазначеного договору дарування Ѕ частини земельної ділянки, площею 0,2500 га, зареєстрованого в реєстрі за № 1973.

Визнано недійсним договір дарування від 10 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0626 га, кадастровий НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1 та скасовано державну реєстрацію зазначеного договору дарування Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0626 га, зареєстрованого в реєстрі за № 1975.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кожному належать на праві власності по 1/2 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого підсобного господарства, площею 0,3054 га (в тому числі сільськогосподарських угідь - 0,2730 з них: ріллі 0,1706 га, багаторічних насаджень - 0,1024 га, під будівлями, лісами та іншими угіддями - 0,0324 га), розташованої по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2013 року було проведено розподіл земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 та виділено в користування ОСОБА_4 земельну ділянку площею 626 кв. м для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 690,2 кв. м під будівництво та обслуговування житлового будинку, у тому числі під забудовами; виділено в користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1316,2 га під будівництво та обслуговування житлового будинку, у тому числі під забудовами. Земельну ділянку площею 493,6 кв. м, яку займає двір, залишено у спільному користуванні між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

10 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були укладені договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Молявчик О.В.: 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,0626 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, в тому числі під забудовами, розташованими по АДРЕСА_1

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи недійсними договори дарування, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що частина земельної ділянки може бути предметом відчуження лише після її виділення в натурі (поділ земельної ділянки) та реєстрації як окремого об'єкта права власності у встановленому чинним законодавством порядку. Спірні договори дарування земельних ділянок посвідчені з прихованням рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2013 року, яким було проведено розподіл земельних ділянок, тобто надання недостовірної інформації приватному нотаріусу. ОСОБА_3 (співвласника та користувача) не було повідомлено про вчинення договорів дарування, зміну співвласника.

Такі висновки ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідають вимогам закону.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Статтею 132 ЗК України передбачено, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угоди повинні містити: назву сторін (прізвище, ім'я та по батькові громадянина, назва юридичної особи); вид угоди; предмет угоди (земельна ділянка з визначенням місця розташування, площі, цільового призначення, складу угідь, правового режиму тощо); документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку; відомості про відсутність заборон на відчуження земельної ділянки; відомості про відсутність або наявність обмежень щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням (застава, оренда, сервітути тощо); договірну ціну; права та обов'язки сторін; кадастровий номер земельної ділянки; момент переходу права власності на земельну ділянку. Додатком до угоди, за якою здійснюється відчуження земельної ділянки приватної власності, є державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується (або відчужувалась).

Формування двох або більше земельних ділянок внаслідок поділу земельної ділянки передбачає зміну її меж, відповідно до чого повинен розроблятися проект відведення одночасно на всі новостворені земельні ділянки, який погоджується із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, із наступним оформленням правовстановлюючих документів, тобто у встановленому законом порядку.

На підставі зазначеного перехід права власності на земельні ділянки на підставі цивільно-правових угод відбувається за умови посвідчення даної земельної ділянки державним актом на право власності на земельну ділянку, зареєстрованим у встановленому законодавством порядку, при цьому частина земельної ділянки не може бути об'єктом таких угод.

Вирішуючи спір, суд дійшов правильного висновку про те, що спірні земельні ділянки не могли бути предметом договорів дарування, оскільки ОСОБА_4 були подаровані частини земельної ділянки, які не виділені в натурі (ст. 126 ЗК України).

Відповідно до п. 4.1 розділу II глави І Порядку вчинення нотаріальних дій

нотаріусами України від 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок) вчинення правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна.

Відповідно до п. 6.2 Порядку у договорі про відчуження одним з учасників спільної часткової власності належної йому частки майна порядок володіння та користування конкретними його частинами може бути вказаний лише за наявності відповідного договору між учасниками спільної часткової власності про порядок володіння та користування майном або за їх письмовою згодою чи за наявності судового рішення про порядок володіння та користування майном (конкретними його частинами).

Відповідно до п. 6.7 Порядку договір про визначення часток, зміну розміру часток є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. При цьому нотаріус або підшиває один примірник такого договору до правовстановлюючого документа, або вчиняє на цьому документі службову відмітку щодо посвідчення договору про визначення, зміну розміру часток.

За таких обставин суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 листопада 2013 року, яким було проведено розподіл земельних ділянок, є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право на спадщину. Відповідачем ОСОБА_4 при посвідченні договорів дарування не було надано нотаріусу вказане судове рішення.

Крім того, при посвідченні договорів дарування було порушено вимоги ч. 1 ст. 358 ЦК України та ч. 1 ст. 88 ЗК України.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними договорів дарування.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.А. Нагорняк

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик