У х в а л а

іменем україни

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про визнання правочину нікчемним за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання правочину нікчемним.

У лютому 2015 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про зупинення провадження у вищевказаній справі, посилаючись на те, що Личаківським районним судом м. Львова здійснюється розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України. Вказувала, що вирішення вказаного кримінального провадження матиме преюдиційне значення для вирішення цивільної справи.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2015 року, клопотання ОСОБА_1 задоволено.

Зупинено провадження у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про визнання правочину нікчемним до розгляду Личаківським районним судом м. Львова кримінального провадження № 1-кп/463/286/14 по обвинуваченню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що розгляд даної справи неможливий до вирішення кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Проте, такого висновку суди дійшли з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Згідно з п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" судам роз'яснено, що, визнаючи наявність передбачених п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов'язковому зупиненню, суд повинен враховувати неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість їх розгляду.

Судом встановлено, що предметом цього позову є визнання нікчемним договору на вклад «Депозитний» від 24 вересня 2013 року, який було укладено між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1

Також судами встановлено, що в провадженні Личаківського районного суду м. Львова на розгляді знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, в якому суд має встановити обставини заволодіння службовими особами коштами вкладників та внесення ними до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Суди не звернули уваги на те, що необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між двома справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв'язок. Як правило, це виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

Колегія суддів вважає помилковим висновок судів про те, що є підстави для зупинення провадження у цій справі, оскільки тісного, прямого матеріально-правового зв'язку цієї справи з іншими немає, тому що у справі, яка розглядається, заявлені вимоги про визнання правочину нікчемним з підстав недотримання вимог щодо письмової форми договору.

Дійсність чи недійсність (нікчемність) правочину визначається виключно нормами цивільного законодавства, але не вироком суду.

Таким чином, при розгляді справ про визнання правочинів недійсними, суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні правовідносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Як підставу для зупинення провадження у справі ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обвинувачуються у зловживанні своїм службовим становищем, внесенні завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, у тому числі, пов'язаних із договором на вклад «Депозитний» від 24 вересня 2013 року.

Однак у даній справі, надається оцінка договору банківського вкладу та платіжному документу (наявність чи відсутність в ньому всіх обов'язкових реквізитів) виходячи із приписів цивільного законодавства (ЦК України, «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» від 3 грудня 2003 року № 516, «Інструкції про ведення касових операцій банками України», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174), а не з обставин, що будуть встановлені вироком суду щодо колишніх працівників банку, їх вини чи невинуватості у інкримінованих їм злочинах.

Крім того, оспорюваний правочин стосується прав та обов'язків банку та ОСОБА_1

Особи щодо яких здійснюється кримінальне провадження не є сторонами зазначеного договору, тому обставини, що встановлюються стосовно даних осіб у кримінальній справі, не можуть вплинути на можливість розгляду цієї справи.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що судові процедури при розгляді справ повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк.

Ураховуючи наведене, ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, не можуть вважатися законними й підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 10 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 травня 2015 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко