Справа №522/2560/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого одноособово судді Донцова Д.Ю.

при секретарі судового засідання Громова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору старший державний виконавець Першого Приморського ВДВС ОСОБА_4 про виключення майна з акту опису та арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа старший державний виконавець Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_4 в якій просить виключити з акту опису та арешту майна від 05.02.2015 року, складеного старшим державним виконавцем першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_4 при примусовому виконанні листа № 2-924/11 від 17.09.2014 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси, та звільнити з під арешту квартиру № 32, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, буд. 23. Під час розгляду справи позивачем було змінено підставу позову, та остаточно свої позовні вимоги вона мотивувала тим, що 05.02.2015 року старшим державним виконавцем Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_4 при примусовому виконанні виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 боргу було проведено опис та арешт квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить їй на праві спільної сумісної власності подружжя. При цьому у неї жодних боргових зобовязань перед ОСОБА_3 немає. Частка майна боржника ОСОБА_5 з спільної сумісної власності в натурі не виділялася. у звязку з чим відсутні будь-які підстави для накладення арешту та включення в акт опису належної їй квартири.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що квартира за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, буд. 23, належить особисто ОСОБА_5, та відповідно на неї може бути звернено стягнення в рахунок погашення боргових зобовязань ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 в рамках виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.01.2012 р.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомив, відповідно до ст.169 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності відповідача ОСОБА_5, повідомленого належним чином, на підставі наявних у ній даних та доказів.

Третя особа, старший державний виконавець Першого Приморського ВДВС ОСОБА_4, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами:

Судом встановлено, що 21.10.1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів Одеської області, актовий запис за № 600.

За час шлюбу подружжям ОСОБА_5 була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2, про що 16.06.2004 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради на імя ОСОБА_5 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру за вказаною адресою.

Право власності ОСОБА_5 у встановленому законом порядку було зареєстровано в КП «Одеське МБТІ та РОН» номер запису: 3003 в книзі: 792пр-150.

Постановами старшого державного виконавця Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_4 від 25.09.2014 року відкрито виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Приморським районним судом м. Одеси 13.06.2012 р. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 480000,00 грн., процентів за користування грошима у розмірі 54 199,00 грн., судових витрат у розмірі 1820,00 грн., з яких державне мито у розмірі 1 700,00 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10154,40 грн.

Боржником по вказаному виконавчому провадженні є відповідач ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.06.2015 р. (провадження №22-ц/785/2977/15) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 січня 2012 р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору позики (боргової розписки) недійсним, встановлено, що ОСОБА_5 при укладенні договору позики у формі письмової розписки з ОСОБА_3 не містить умов укладення вказаного договору в інтересах сімї.

Позивач жодних боргових зобовязань перед ОСОБА_3 не має.

В рамках вказаного виконавчого провадження, 05.02.2015 старшим державним виконавцем Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_4 був складений акт опису й арешту майна від 05.02.2015 року, згідно з яким було описано та накладено арешт на квартиру № 32, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, буд. 23.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.02.2015 р. (провадження №22-ц/785/2225/15) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ВАТ «Одеький домобудівний комбінат», Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання договору недійсним, визнання свідоцтва про право власності недійсним, визнання права власності, встановлено, що вказана квартира була придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у період шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом.

Згідно вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до абзацу 2 п. 5 Постанови Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» вирішуючи позов одного з подружжя про виключення з опису належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя, суду необхідно враховувати, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і у випадку поділу його їх частки визнаються рівними.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Відповідно до ч.1 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, звернення стягнення на частку в спільній сумісній власності за зобов'язаннями одного з подружжя допускається у випадку відсутності у боржника особистого майна. При цьому порядок звернення стягнення на частку в спільному майні визначається ст.ст. 371, 366 ЦК України.

Відповідно до ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Відповідно до ст. 371 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що у спільні сумісній власності, у разі недостатності у нього майна, на яке може бути звернуте стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на нього.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до п.5.1.4. Інструкції про проведення виконавчих дій, затверджену Наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, потрібних для виконання за виконавчими документами, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. Якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, то стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Судом встановлено, що ані ОСОБА_3 з позовом, ані державний виконавець з поданням про виділення в натурі з спільної сумісної власності подружжя частки майна ОСОБА_5 не зверталися. Частка майна ОСОБА_5 з спільної сумісної власності в натурі не виділялася.

Таким чином, накладення арешту на об'єкт права спільної сумісної власності подружжя в цілому, без попереднього визначення частки боржника та виділення її в натурі, є незаконним та неправомірним, оскільки суперечить нормам закону та порушує права іншого співвласника щодо володіння, користування та розпорядження майном, як об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод»від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно.

За таких обставин, суд вважає, що вказаний арешт перешкоджає позивачу в повному обсязі реалізувати свої права щодо користування та розпорядження своїм майном, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору старший державний виконавець Першого Приморського ВДВС ОСОБА_4 про виключення майна з акту опису та арешту майна задовольнити в повному обсязі.

Виключити з акту опису та арешту майна від 05.02.2015 р., складеного старшим державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_4 при примусовому виконанні листа №2-924/11 від 17.09.2014 р., виданого Приморським районним судом м. Одеси, та звільнити з-під арешту квартиру №32, що розташована за адресою м. Одеса, вул. Армійська, 23.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

09.07.2015