22-ц/775/805/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Кашицька С.А.
Категорія 55 Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової Л.Л.,

Биліни Т.І., Бугрим Л.М.

при секретарі Костенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку, моральної шкоди, витрат на правову допомогу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

21 січня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 134996 грн. 76 коп., відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 16 березня 2004 року по 08 вересня 2006 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, який при виплаті заробітної плати в період з березня 2004 року на час звільнення не проводив передбачену чинним законодавством індексацію та компенсацію. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04. Червня 2013 року з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на його користь стягнуто заборговану індексацію заробітної плати з компенсацією за період з липня 2004 року по липень 2006 року у загальній сумі 1033,39 грн., на відшкодування моральної шкоди 200 грн., та витрат на правову допомогу 250 грн. Тому, посилаючись на ст.ст.116, 117 КЗпП України, просив суд стягнути середній заробіток за час затримки виплати суми індексації і компенсації за період з 09.09.2006 року по день звернення до суду 13.01.2015 року 134996 грн.76 коп., а також на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. і судових витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2500 грн., у відшкодування моральної шкоди 100 грн., витрат та правову допомогу 250 грн. Вирішено питання про судовий збір. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку та стягнути з відповідача за період з 09 вересня 2006 року по 29 січня 2015 року 135771,12 грн., а також стягнути у відшкодування моральної шкоди 1000 грн., судових витрат на правову допомогу 1000 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача, та представника відповідача, які повторно не з»явились, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи телефонограмами та рекомендованим листом. (а.с.53.56,60,62-63)

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності із положеннями ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив порушення трудових прав позивача: а саме не виплатив належні при звільненні суми у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. При цьому розмір зазначеного середнього заробітку суд визначив з урахуванням спірної суми, на яку позивач мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та наявності підстав для застосування правил ч.2 ст.117 КЗпП України у зв»язку із наявністю спору щодо розміру заборгованості із заробітної плати.

Не погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та положенням закону.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач з 16 березня 2004 року по 08 вересня 2006 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча». За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата без врахування індексації і компенсації.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2014 року були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 і на його користь стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» заборговану суму індексації заробітної плати з компенсацією у розмірі 1033,39 грн. за період з липня 2004 року до липня 2006 року та у відшкодування моральної шкоди 200грн., правової допомоги 250 грн. Рішення набрало законної сили 16 червня 2014 року. 29 січня 2015 року позивач отримав належні йому суми.

Згідно даних бухгалтерії відділу обліку заробітної плати ПАТ «ММК ім.Ілліча» №1/107209, що встановлено зазначеним судовим рішенням, середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 за останні два місяці роботи становить 58,96 грн. і саме в період липня 2004 року - липня 2006 року заробітна плата не індексувалась внаслідок чого виникла заборгованість по індексації і компенсації на загальну суму 1033 грн.39 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути йому індексацію та компенсацію за період до 08.09.2006 року, тобто на час звільнення з роботи. (а.с.7-8)

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач претендував на виплату йому індексації та компенсації за більший період і в більшому розмірі, що свідчить про наявність між сторонами спору щодо визначених сум.

За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз'яснив у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, у разі часткового задоволення позову працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір відшкодування з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно, всебічно і об»єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, врахував положення ст.ст.116,117, 237-1 КЗпП України, правові позиції Верховного Суду України, ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», правильно провірив розрахунок середнього заробітку за час затримки відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (з наступними змінами та доповненнями), та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку до 2500 грн., а також для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, враховуючи при цьому і засади справедливості, добросовісності та розумності.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, висновків суду не спростовують і не належать до тих підстав з якими процесуальне законодавство пов»язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Посилання на наявність судової практики, яка спростовує висновки суду щодо часткового стягнення середнього заробітку не можна взяти до уваги, оскільки вона не узгоджується з іншою судовою практикою. ( Постанова ВССУ від 10.06.2015 року №264/4227/14ц(6-11507св15)

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанцій відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряв законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді