Єдиний унікальний номер 242/2678/14-ц Номер провадження 22-ц/775/154/2015
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого Маширо О.П.

суддів Жарової Ю.І., Канурної О.Д.

при секретарі Будюк Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу по апеляції ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду від 05 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про визнання неправомірними дій та зміну місця проживання дитини,

у с т а н о в и в :

До апеляційного суду звернувся позивач з апеляційною скаргою на рішення суду, яким йому було відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

Суд першої інстанції виходив з того, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину доньку Софію, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу донька проживає разом з матір»ю, у теперішній час у м. Селидове Донецької області.

Оскільки у Донецькій області через проведення АТО існує загроза життю його доньки, просив визначити місце проживання дитини разом з ним у м. Миколаєві на строк не менше трьох років або до повного завершення військових дій.

Крім того, відповідачка не виконує рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 червня 2009 року, яким були усунуті перешкоди з її боку щодо його спілкування з дитиною, тому на цей час його участь у вихованні дитини обмежується тільки сплатою аліментів.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог, а саме: не надано доказів щодо неналежного виконання відповідачкою своїх обов»язків з утримання та виховання дитини, а сплата аліментів позивачем є його батьківським обов»язком.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та задовольнити його позовні вимоги, визнавши неправомірними дії відповідачки, яка не виконує рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 червня 2009 року, та змінити місце проживання дитини, визначивши таким місцем його помешкання у м. Миколаєві, де створені усі умови для життєдіяльності та розвитку дитини, з передачею йому доньки Софії.

Так, відповідачка фактично позбавила його права участі у вихованні дитини, не відповідає на його листи та телефонні дзвінки з проханнями домовитись про знаходження дитини з ним, зловживаючи таким чином своїм статусом матері, створюючи штучні перешкоди його спілкуванню з дитиною.

Крім того, відповідачка не дає йому дитину навіть на літо, дозволяючи побачення з дитиною тільки у її присутності, чим створює перешкоди на його особисте спілкування з дитиною та проживання доньки у безпечному середовищі.

На порушення вимог процесуального права суд двічі не задовольнив його клопотання про відвід судді, якому він не довіряє, внаслідок чого було постановлене незаконне на його думку рішення.

Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги надані ним докази щодо намірів терористів так званої «днр» захопити усю територію Донецької області, що створить неминучу загрозу безпеці та життю його доньки, а також суд не надав належної оцінки наданим ним листам, які він надсилав відповідачці з проханням домовитись про виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Судом першої інстанції також були порушені норми міжнародного права, що призвело до його дискримінації стосовно участі у вихованні дитини, а також було порушене його право та право дитини на справедливий, неупереджений, безсторонній суд.

Сторони до апеляційного суду не з»явились, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення суду залишити без змін, з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим у відповідності до вимог процесуального судочинства на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку апеляційного суду оскаржуване судове рішення відповідає вимогам процесуального і матеріального закону, тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції всебічно, повно і об"єктивно дослідив надані сторонами докази, правильно встановив фактичні обставини справи та зробив правильні правові висновки про те, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі.

У рішенні наведені відповідні мотиви, з яких суд його ухвалив. Ці мотиви не суперечать закону та не спростовуються доводами скарги.

Зі справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 28 квітня 2006 року по 15 квітня 2009 року.

21 березня 2007 року у них народилась донька Софія, батьками якої є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.14).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 вказував, що відповідачка разом з дитиною з 13 квітня 2010 року зареєструвалась та проживає у м. Селидове разом з іншим чоловіком.

Враховуючи, що на теперішній час у Донецькій області через проведення АТО склалась ситуація, яка загрожує безпеці та життю дитини, а також враховуючи, що ОСОБА_2 не має власних джерел доходів на утримання доньки та що утримання дитини є для неї вкрай обтяжливим, просив визнати дії відповідачки неправомірними та зобов»язати її передати йому дитину на проживання за його адресою у м. Миколаєві на строк не менше трьох років або до повного закінчення військових дій АТО у Донецькій області.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його вимог, суд першої інстанції підставно виходив з того, що позивач не надав до суду доказів на підтвердження своїх доводів про те, що матір дитини неналежним чином виконує свої батьківські обов»язки, чи її поведінка є неправомірною або ж аморальною.

Що стосується доходів позивачки, то суд першої інстанції вказав, що позивач також не надав доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 не має власних доходів на утримання дитини, а сплата позивачем аліментів на утримання доньки є за законом його обов»язком.

У відповідності до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 160 СК України суд за певних обставин, вказаних у цій правовій нормі, може змінити місце проживання дитини.

Однак апеляційний суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, як це передбачено ст.ст. 57-59 ЦПК України, на підтвердження того факту, що матір дитини не спроможна виховувати та утримувати доньку.

За таких обставин висновок суду першої інстанції відповідає вимогам діючого сімейного законодавства України.

Усі інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду також не впливають, зроблених судом правових висновків не спростовують, тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: