Солом'янський районний суд м. києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Грінченко Є.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2.,

відповідача ОСОБА_3.,

представника відповідача ОСОБА_4,

перекладача ОСОБА_5,

представника третьої особи Черкасової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку спілкування із нею, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Державна прикордонна служба України, про заборону виїзду дитини за кордон України без згоди та супроводу матері, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому з урахуванням зміни позовних вимог просить суд усунути перешкоди у його спілкуванні з дитиною, зобов`язавши ОСОБА_3. відпускати дитину для спілкування з ним без присутності останньої за наступним графіком побачень:

-не рідше ніж 2 рази на місяць та не менше ніж протягом декількох днів з можливістю брати дитину до себе, а саме з 17.00 години кожного другого і четвертого четверга кожного календарного місяця по 10.00 годину кожного другого і четвертого понеділка кожного календарного місяця.

Також позивач просить суд заборонити ОСОБА_3. змінювати відоме місце проживання дитини за адресою АДРЕСА_1 без письмового повідомлення позивача за один місяць до зміни адреси, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень в судовому засіданні наступним.

Так, позивач зазначає, що сторони з 03 травня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який на теперішній час не розірвано. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач зазначає, що весь час подружнього життя сторони проживали то окремо, то разом, і пов`язано це було із тим, що позивач є громадянином Німеччини і постійно там проживає. Безпосередньо після народження сина позивач вже на наступний день приїхав в Україну і тривалий час проживав із родиною в квартирі відповідача. В подальшому поїхав до Німеччини, але продовжував допомагати сім`ї. В лютому 2013 року дружина із сином приїхала в Німеччину, як зазначає позивач він на той час думав - жити до нього. Він винаймав житло, працював, у вільний від роботи час приділяв достатньо уваги як дружині, так і синові. Наполягав на тому, що створив всі необхідні умови для проживання дружини, фізичного і духовного зростання сина. Підкреслював, що одружився «по коханню» і мав єдину мету - створити сім`ю. Дружина навпаки, йому здавалось, перестала його розуміти, не підтримувала його, під час проживання в Німеччині вони почали сваритися за будь-який привід.

Позивач не заперечував проти того, що дитина має паспорт громадянина Німеччини, що він допомагав і дружині пройти всю систему міграції, оскільки дійсно усвідомлював те, що буде разом зі своєю родиною проживати в Німеччині. Тому коли дружина звернулася до нього із пропозицією надати дозвіл на виїзд її та сина до України на деякий час, стверджує, що і не думав, що це буде останній раз, коли він бачив сина, і коли в нього були нормальні стосунки із дружиною, оскільки остання просила поїхати «побачити» матір.

Позивач стверджує, що після того як дружина поїхала до України, він втратив будь-який зв`язок із нею, хвилювався за сина, у зв`язку з чим і звернувся до відповідних органів із заявами про розшук своєї дитини. Від того часу стосунки із дружиною погіршилися і вона за будь-яких умов відмовляла йому у побаченні із власною дитиною.

Позивач зазначає, що вже 19 разів він за два останні роки прилітав в Україну, щоб мати змогу побачити сина. Натомість за ці два роки бачив його лише двічі: один раз 40 хвилин в квітні 2014 року в парку, другий - 10 хвилин в січні 2015 року.

Позивач почуває себе збентеженим і приреченим, тому що в які б двері він «не стукав» в Україні за останні два роки, жодний орган чи організація не виявилися в змозі йому допомогти мати змогу бачити сина, оскільки мати дитини це категорично заперечує.

Просить суд задовольнити свій позов, підкреслює, що дуже хоче бачити сина, приділяти йому увагу, зазначає, що «віддасть йому всю свою любов». Вимогу про встановлення йому графіку побачень із сином за відсутності дружини обґрунтовує саме тим, що вона і її мати, на його думку, дуже агресивно настроєні по відношенню до нього, вважають, що він має на меті викрасти сина і вивезти його за кордон, що не відповідає дійсності, оскільки, стверджує позивач, єдиною його метою є можливість бачити сина і приймати активну участь у його вихованні, а присутність дружини на зустрічах з урахуванням напружених стосунків між ними буде створювати напружену обстановку і негативний лад. А всі свої ймовірно відчайдушні вчинки за останні два роки позивач мотивує виключно тим, що знаходячись в іншій державі вчиняв всі можливі дії, звертався до всіх можливих органів і установ, щоб бути почутим і отримати те, за чим в решті решт прийшов до суду (Том №1 а.с.2-6, 80-81, 98, 143, 149)

На питання суду, чи допускає він, що син його зовсім забув за цей час і не буде мати бажання сам спілкуватися наодинці, позивач відповів, що знає, що легко не буде, але він дуже наполегливий, і з кожною зустріччю, вважає, що зможе налагодити нормальні стосунки із маленьким сином.

На підтвердження того, що єдиною метою встановлення побачень із сином є виключно можливість «бути йому батьком», а не бажання «викрасти дитину і вивезти за кордон» позивач заявив про своє визнання зустрічного позову в повному обсязі в судовому засіданні і окремо подане у письмовому вигляду і долучене до матеріалів справи (Том №2 а.с.138)

В свою чергу, відповідач повністю заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, визнала, що дійсно вона чинить перешкоди у спілкування батька з дитиною, проте такі свої дії вона пояснює виключно, на її думку, захистом інтересів малолітньої дитини. Зазначає, що єдиною метою ОСОБА_1 є бажання забрати в неї дитину, що сам ОСОБА_6 йому не потрібен, оскільки в Німеччині позивач отримує на дитину великі соціальні виплати і, на думку відповідача, така «активність» позивача по справі викликана виключно тим, що ОСОБА_1, якщо він «не пред`явить» дитину державі Німеччина, доведеться повернути всі виплати. Крім того, позивач акцентує увагу суду на тому, що по законам Німеччини та особа, яка має сім`ю, дитину, платить менше податків, відтак таке бажання батька обґрунтовує нічим іншим як намагання зменшити тягар свого оподаткування.

ОСОБА_3 зазначає, що вони з ОСОБА_1 познайомились в 2010 році в Криму, тривалий час переписувалися через інтернет, в подальшому ОСОБА_3 завагітніла і вони вирішили розписатися. Дитина народилася в Україні, ОСОБА_1 приїхав в Київ вже на наступний день після народження сина. ОСОБА_3 акцентує увагу на тому, що чоловік деякий час після народження дитини жив з ними, потім поїхав в Німеччину. Характеризуючи позивача у його відношенні до дитини підкреслювала, що він незважаючи на те, що пізно приходив додому, кожний вечір «вкладав сина спати», граючи із ним «шмузі-пузі», що почало ОСОБА_3 дратувати. Коли вона із сином в лютому 2013 року поїхала до чоловіка в Німеччину, то, стверджує відповідач, чоловік також цілий день пропадав на роботі, а вона була змушена «сутками» за виключенням часу з 7.00 до 9.00 ранку, коли вона відвідувала тренажерний зал, «сидіти» безплатно з дитиною, в той час як «сиделка» отримувала 10 Євро на годину. Всі закиди чоловіка щодо того, що вона не приділяла йому уваги і весь час сиділа в інтернеті, пояснювала тим, що вона дуже втомлювалася. Відповідач зазначає, що через деякий час сумісного проживання її почали дратувати і інші звички чоловіка, зокрема, те, що йому не подобається «пеніє птіц» і те, що він закриває жалюзі, коли світить сонце. Відповідач звинувачувала позивача в тому, що він «нацист», що йому потрібен син, щоб повернути колишніх коханок.

Свій вчинок по поверненню в Україну пояснила тим, що після «спілкування» із позивачем в сина почалися судоми. Всі німецькі лікарі, до яких ОСОБА_1 їх водив пояснили, що нічого страшного, але вона як мати була цим збентежена. Також її непокоїло те, що дитина погано набирає вагу і в 9 місяців хлопчик стоїть не сам, а тримаючись за опору. Вона вважала наявним в нього неврологічне захворювання. Зазначала, що тільки по поверненню в Україну саме українські лікарі поставили дитині «правильні» діагнози і вилікували дитину призначенням масажу та курсом терапії. На даний час хлопчик ходить та нічим не відрізняється від однолітків.

Відповідач звертала увагу суду, що позивача, на її думку, зовсім не хвилює власний син, що єдина мета, яку він переслідує - це користь.

Відповідач акцентувала і на тому, що позивач має зв`язки із «криміналітетом», що декілька разів і вона сама бачила як він і два таких саме кремезних чоловіка як він ходили за нею, як вона вважає, з метою викрасти її сина.

Також відповідач просила суд врахувати під час винесення рішення у справі надані нею документи, а саме, за її твердженням, роздруківки особистої переписки чоловіка із жінками, друзями, адвокатом та «криміналітетом», в якій, на чому вона окремо наполягала, міститься інформація, яка вкрай негативно характеризує її чоловіка і яка є безумовною підставою для відмови в його позові.

Визнання чоловіком свого позову вважала його черговими «хитрощами» і навіть за таких умов безапеляційно стверджувала про те, що сина він бачити права не має. На відміну від виконання свого обов`язку по сплаті аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, на чому вона декілька разів, зупинялася. Саме такий розмір було встановлено рішенням суду на утримання двох малолітніх дітей, оскільки за ці два роки вона народила від нього ще одного сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач зазначила, що нехай спочатку позивач виплатить їй всі належні суми, окрім того 1/6 частину від усіх видів його доходів, ще на її утримання, а потім вона зможе піти на поступки.

На питання суду що в матеріалах справи роблять адвокатські запити до Мінюсту надати допомогу в отриманні інформації щодо наявності у ОСОБА_1 нерухомого майна, рухомого майна, доходу від роботи, від викладацької діяльності чи будь-якого іншого доходу, ОСОБА_3 зазначила, що вона вважає, що має право на частину від усього цього, а він їй висилає через «Вестерн-Юніон» лише те, що надає йому держава Німеччина на дитину - 184 Євро (150 Євро отримує, решта - утримують при пересилці) (Том №2 а.с.106)

На питання позивача чому відповідач не відкриє картковий рахунок для перерахування на нього коштів на дитину, ОСОБА_3 повідомила, що краще ніж сплачувати в Німеччині 200Євро щомісяця на страховку ОСОБА_6 ці гроші надавати їй безпосередньо.

Відповідач просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог чоловіка і задовольнити в повному обсязі зустрічний позов, заборонивши виїзд малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України в супроводі батька ОСОБА_1 без її згоди та супроводу (Том №1 а.с.107-111)

Представники сторін відповідно просили задовольнити позовні вимоги своїх довірителів. Окремо представник позивача звертав увагу на процесуальну позицію ОСОБА_1 у справі, зокрема, його визнання зустрічного позову додатково спростовує позицію відповідача у справі щодо того, що ОСОБА_1 без її згоди буде намагатися вивезти дитину в Німеччину, і що єдиною його метою є можливість бачити власну дитину.

В той же час представник відповідача у справі повідомила суд про те, що сторони намагалися укласти мирову угоду, проте на поступки не пішов саме позивач. На питання суду на яких умовах ця угода мала бути укладена, представник відповідача зазначила, що не знає, оскільки текст угоди повинен був підготувати представник позивача. Також відповідаючи на питання суду, на які поступки може піти відповідач, оскільки позивач вже фактично поступився тим, що погодився на умови, викладені в зустрічному позові, аби тільки відповідач надала згоду на побачення із сином, сама відповідач зазначила, що за жодних обставин не довіряє чоловікові, і ці зустрічі необхідні йому лише для того, щоб ОСОБА_6 звик до нього, щоб потім дитина поводилася спокійно під час того, як ОСОБА_1 без її згоди буде проходити з ним паспортний контроль в пункті пропуску за кордон (Том №1 а.с.110)

Представник Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації просила суд зосередити свою увагу на інтересах малолітньої дитини. Зазначала, що як виявилося у сторін дуже напружені стосунки між собою, але батько є батьком і незважаючи на те, чи будуть сторони жити однією сім`єю, дитині потрібна турбота обох батьків. Щодо висновку, який було прийнято в рамках розгляду даної справи, то звернула увагу суду на те, що його було надано на підставі тих вимог, з якими з самого початку звернувся позивача до суду, питання не стояло про такі тривалі проміжки часу. Проте незважаючи на це, а також на те, що дитина трішечки підросла, просила врахувати те, що протягом двох років ОСОБА_6 не бачив тата і зміг напевно його забути, і підтримати в повному обсязі висновок органу опіки, наявний в матеріалах справа, згідно якого встановити зустрічі батька із сином кожного другого тижня місяця в суботу та неділю з 10.00 години до 13.00 голини виключно в присутності матері.

Представник Державної прикордонної служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (Том №1 а.с.139, 150, 184, 213)

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України)

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України)

В разі ж визнання сторонами тих чи інших обставин чи встановлення їх рішенням суду, яке набуло чинності, особа звільняється від їх доказування під час розгляду справи (ч.ч.1, 3 ст.61 ЦПК України)

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3., громадянин ФРН, та ОСОБА_3., ІНФОРМАЦІЯ_4., громадянка України, з 03.05.2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї (Том №1 а.с.11)

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2., які обидва народилися на території України в м. Києві, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (Том №1 а.с.12, 114)

Між тим, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 02 січня 2013 року має паспорт громадянина Німеччини (Том №1 а.с.191 на звороті)

Сторони не заперечують, що діти проживають разом із матір`ю за адресою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_8 (матері відповідача), ОСОБА_3., ОСОБА_9 (сестра відповідача) в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, загальною площею квартири 46,17 кв.м (Том №2 а.с.92)

В матеріалах справи знайшли підтвердження доводи сторін щодо їх проживання однією сім`єю в Німеччині взимку-навесні 2013 року. Так, зокрема, ОСОБА_3 отримала візу категорії Б (національна віза), яка видається до в`їзду і є, як правило, чинною впродовж 90 днів, протягом яких іноземний громадянин повинен відвідати уповноважену Установу в справах іноземців, щоб переоформити національну візу у дозвіл на тимчасове проживання для більш тривалого перебування.

Крім того, ОСОБА_3 відкрила банківський рахунок Спарда банку Мюнхен, почала відвідувати курси німецької мови для іноземних матерів в сімейному центрі в Гаарі, купила річний абонемент на громадський транспорт в регіоні Мюнхена та стала членом спортивного товариства в Гаарі.

На ОСОБА_3 також було заведено електронну картку утримання прибуткового податку (Том №1 а.с.191 на звороті)

Відповідно до довідки про місце проживання ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровані як сім`я у громаді Гаар в окрузі Мюнхен, позивачем та відповідачем 27 січня 2013 року укладено на невизначений час договір оренди квартири подружжя (Том №1 а.с.13-15, 191 на звороті)

На ОСОБА_3 та ОСОБА_6 01 березня 2013 року в Німеччині було оформлено медичне страхування на випадок хвороби та потреби у догляді (Том №1 а.с.38-39, 40-41, 45, 191 на звороті)

На утримання ОСОБА_6 німецькою Сімейною касою з березня 2013 року нараховується щомісячна допомога на дітей в сумі 184 Євро щомісячно, які позивач перераховує відповідачу, що сторонами не заперечується і частково підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (Том №1 а.с.52-59, 90-93, 192, 204-211)

В травні 2013 року позивач надав відповідачу дозвіл на поїздку до м. Києва з матір`ю без його супроводу в період часу з 29 травня 2013 року по 10 липня 2013 року (Том №1 а.с.17-18, 192)

Натомість після 10 липня 2013 року відповідач з дитиною до Німеччини не повернулася.

Твердження відповідача про те, що їй заважало повернутися до чоловіка перебування із сином в лікарні в цей час, спростовується матеріалами справи, оскільки з наявної виписки вбачається, що на стаціонарному лікуванні вони знаходилися в кінці листопада 2013 року (Том №1 а.с.115)

Сторони не заперечують, що між ними влітку 2013 року склалися дуже напружені стосунки і що позивач втратив можливість бачити власну дитину.

29.08.2013 року ОСОБА_1, керуючись Гаазькою Конвенцією від 25 жовтня 1980 року про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, подав заяву про сприяння поверненню дитини, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Федерального відомства юстиції в Німеччині, в якій зазначив в якості можливого місця перебування дитини - АДРЕСА_1 (Том №1 а.с.19-24)

З приводу «вільного доступу та спілкування в Києві з дитиною» позивач звертався з завами до Уповноваженого Президента України з прав дитини, Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, в яких позивач просить сприяти йому відновити стосунки із сином (Том №1 а.с.25-28)

У вищезазначених заявах позивач висловлював своє занепокоєння можливими проблемами зі здоров`ям сина, просив допомогти йому отримати будь-яку інформацію про стан його здоров`я і в разі потреби гарантував його повне медичне обстеження і лікування в дитячій клініці Швабінгер в Мюнхені. Наявність приватного страхування на ОСОБА_6 на випадок хвороби в Німеччині, оплачене позивачем, покрило б всі витрати (Том №1 а.с.28, 29)

За допомогою встановити побачення із сином позивач звертався і до правоохоронних органів, зокрема, до Солом`янського РУ ГУМВС України в м. Києві, до Адміністрації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Солом`янського району м. Києва (Том №1 а.с.36-37, 128)

З матеріалів справи також вбачається занепокоєння позивача з приводу можливого захворювання сина, підтверджене відповідями на його листи доктора ОСОБА_11 клініки Швабінгер (Том №1 а.с.30)

Згідно довідки лікаря-спеціаліста з дитячої та юнацької медицини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 23 квітня 2013 року мав розлади розвитку, але без патологій. Останні контрольні зважування вказали на легке надолуження росту. З точки зору неврології хлопчик розвинутий згідно з віком (Том №1 а.с.99-100)

Згідно листа доктора медичних наук, невропатолога, лікаря-спеціаліста з психіатрії і психотерапії ОСОБА_10, який є батьком позивача, ОСОБА_6 жвавий, комунікативний хлопчик, жодного разу не показував неврологічні незвичайності. Тільки вага і зріст є дуже малими для його віку. Жодних симптомів для детального органоневрологічного дослідження не було (Том №1 а.с.101-102)

Більше того, зміст вищезазначеного листа дозволяє зробити висновок про те, що батько позивача був дуже радий тому, що його син одружився з ОСОБА_3 і в них народився ОСОБА_6, що вони нарешті всі разом проживають разом в Німеччині (Том №1 а.с.101)

Згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №3107 від 03.12.2013 року ОСОБА_6 перебував з 18.11.2013 по 03.12.2013 на стаціонарному лікуванні синдрому м`язової гіпотонії, затримки психомоторного та мовного розвитку. Також йому діагностовано рахіт ІІ ступеня, гіпотрофія 1-ІІ ступеня. Між тим, як вбачається з даної виписки ним отримано наступне лікування цих «хвороб»: ЛФК, масаж, нейромідін та НТФ в/м, рекомендоване обстеження у генетиків (Том №1 а.с.115)

За встановлених судом обставин справи, позивач дійсно мав перешкоди в спілкуванні із сином, що визнано самим відповідачем у справі.

Доводи ж відповідача, які лягли в основу заперечень первісного позову про те, що позивач має єдину мету викрасти сина, навпаки, свого підтвердження не знайшли.

Представлені ж відповідачем «роздруківки» чи то телефонних розмов, чи то смс, чи то записів з електронної скриньки позивача, суд сприймає критично і до уваги не бере, оскільки в розумінні ст. ст. 57-60 ЦПК України це є недопустимі докази (Том №1 а.с.116-117, Том №2 а.с.4-18, 29-41, 47-51)

Твердження відповідача про те, що позивач є людиною агресивною, такою, що може завдати шкоди дитині, оскільки застосовував силу і до неї, і до її матері, скд також до уваги не бере. Так, відповідно до листа Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 08.07.2016 року вих. №142 відомості до ЄРДР щодо спричинення ОСОБА_1 матері відповідача ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не вносились (Том №2 а.с.117), а те, що позивач є алкоголіком, оскільки кожний день за вечерею випиває, на думку відповідача, бокал вина або пива, суд вважає неспроможними, як і твердження про те, що єдиною підставою позивача домогтися побачень із сином є намагання звільнитися від оподаткування в Німеччині.

Позивач працює з 01.07.2012 року в ДБ Нетц АГ (Німецька залізниця) у Франкфурті і отримує заробітну плату в розмірі 5527,29 Євро (брутто) (Том №1 а.с.82-83)

За місцем роботи характеризується позитивно, є фаховим спеціалістом, постійно відмінно розв`язує завдання та вирішує проблеми на виробництві, проявляє ініціативу, відповідальність, витриманий та завжди впевнений в собі. Своїм ретельно виваженим надійним, свідомим і відповідальним способом праці сприяє зовнішньому іміджу компанії (Том №1 а.с.84-87)

Також позитивно позивач характеризується за місцем своєї суспільної діяльності в Вокзальній місії Мюнхена, де він працює вже більше 10 років на громадських засадах. Так, позивач є дружнім, відданим справі і дуже надійним співробітником. Пан ОСОБА_1 залишається у поводженні навіть з дуже складними відвідувачами завжди терплячим та тримається навіть у кризових і конфліктних ситуаціях, які інколи мають місце у роботі у Вокзальній місії, обачливо і гідно (Том №1 а.с.88-89)

Відповідно до вимог ч.2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися в суд з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місяця його проживання тощо), місце та час їх спілкування. В окремих випадках, коли це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи (ч.2 ст.159 СК України)

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до частин 4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаний в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь в її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З представлених суду документів представником третьої особи вбачається, що відповідний висновок Службою у справах дітей Солом`янської районної державної адміністрації в м. Києві приймався на підставі тих документів, які аналізувалися судом вище, а саме документів, характеризуючи особу позивача, його зайнятість, місце проживання позивача та відповідача з дитиною в Німеччині, квитанцій про пересилання матеріальної допомоги відповідачу позивачем (Том №2 а.с.120-135)

Відповідно до самого висновку від 06 серпня 2014 року орган опіки вважає за доцільне встановити зустрічі ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_6, 2012 р.н., кожного другого тижня місяці в суботу та неділю з 10.00 до 13.00 виключно в присутності матері (Том №1 а.с.130-131)

В своїх поясненнях представник органу опіки пояснила, що обраний комісією спосіб участі батька у вихованні дитини обумовлений маленьким віком дитини.

Представником позивача було заявлено в судовому засіданні 06 серпня 2015 року клопотання про зобов`язання Службу у справах дітей Солом`янської районної державної адміністрації надати новий висновок з урахуванням уточнених позовних вимог, зокрема, вимог встановити час спілкування з можливістю забирати дитини на ніч, про що суд відмовив у задоволенні клопотання, керуючись розумними строками розгляду даної справи, з урахуванням звернення до суду позивача ще в травні 2014 року і неприпустимість подальшого позбавлення дитини батьківського піклування, також суд врахував, що дитина має як і раніше маленький вік, що батько не бачив сина майже 2 роки, і за таких обставин присутність матері є як і раніше обов`язковою, оскільки між дитиною та батьком за таких обставин може мати місце психологічний бар`єр, який слід долати поступово.

Також суд вважає необхідним зазначити, що відновлення стосунків батька та дитини не повинно різко вплинути на зміну сталого способу життя дитини з переїздами до місця проживання батька, навіть і тимчасового, відпочинку з батьком.

При цьому батько не позбавлений можливості за наявності відновлення стосунків з дитиною знову порушити питання про можливість спілкування з дитиною збільшивши час такого спілкування і визначивши інше місце, в тому числі його проживання на території України.

Суд не вбачає виняткових підстав для відступлення від визначеного органом опіки та піклування способу участі позивача у вихованні дитини, тому позовні вимоги слід задовольнити частково, визначивши спосіб участі батька у вихованні сина наступним шляхом, а саме кожного другого тижня місяці в суботу та неділю з 10.00 до 13.00 виключно в присутності матері за місцем фактичного проживання дитини в АДРЕСА_1.

Щодо вимог позивача заборонити ОСОБА_3. змінювати відоме місце проживання дитини за адресою АДРЕСА_1 без письмового повідомлення позивача за один місяць до зміни адреси, то в задоволенні зазначених вимог слід відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства. Жодна особа, яка на законних підставах перебуває на території України, не може бути обмежена у праві пересування, або зміни місця проживання. Щодо обов`язку повідомляти про таку зміну, то зазначена вимога є незаконною. Неможливість же батька приймати участь у вихованні дитини у зв`язку із такою зміною за матеріалами справи жодним чином не підтверджена, тобто позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач не проживала за тією адресою по АДРЕСА_1, яка відома позивачу.

В даному контексті слід лише зазначити, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить їх інтересам (ст. 153 СК України)

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно приписів частин 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування із нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвиткові дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увагу приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Суд звертає увагу відповідача на тому, що слід дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов'язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт. Відносини батьків за жодних обставин не повинні впливати на психологію розвитку дитину і її сталість як майбутньої особистості.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України в разі визнанні відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, відповідачем у справі заявлено зустрічні позовні вимоги про заборону виїзду сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України в супроводі батька громадянина Німеччини ОСОБА_1, без її згоди та супроводу.

Перетинання громадянами України державного кордону регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року із відповідними змінами.

Згідно ст.3 вищезазначеного закону правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється КМУ відповідно до цього законів та інших законів України.

Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 (далі - Правил) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Згідно п.4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із

зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового

проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків

відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без

громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві

про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску.

Зважаючи на побоювання матері - відповідача у справі, щодо того, що за наявності паспорту громадянина Німеччини у ОСОБА_6, а також того, що вона розшукується міжнародними установами за «викрадення дитини» (Том №2 а.с.79-85, 87) і в разі ймовірного перетину ОСОБА_1 державного кордону України із ОСОБА_6 без її згоди вона у зв`язку з цим не буде мати можливість поїхати за своєю дитиною, суд, з урахуванням також того, що відповідач таким своїм визнанням зустрічного позову фактично йде на поступки відповідачу, гарантуючи не вивезення дитини, яка народжена в України і є громадянином України за наявності паспорту громадянина іншої держави за кордон, приходить до висновку про задоволення зустрічного позову в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 141, 153, 157, 159 СК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 174, 212-215 ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Конвенцією про права дитини, Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООО 20 листопада 1959 року, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку спілкування із нею - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4., не чинити перешкоди ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3., у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Визначити способи участі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3., у вихованні сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, наступним чином: кожного другого тижня місяці в суботу та неділю з 10.00 до 13.00 виключно в присутності матері за місцем фактичного проживання дитини в АДРЕСА_1.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Державна прикордонна служба України, про заборону виїзду дитини за кордон України без згоди та супроводу матері, - задовольнити в повному обсязі.

Заборонити виїзд малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України в супроводі батька громадянина Німеччини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3., без згоди та супроводу матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4., громадянки України.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - В.С. Кицюк