Провадження №2/760/925/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Усатової І.А.

при секретарі Здорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Немировська Марина Абрамівна, Головне управління юстиції в місті Києві про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача - ОСОБА_2, і просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3, яка діяла від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та застосувати наслідки недійсності договору купівлі - продажу квартири у вигляді односторонньої реституції, посилаючись на наступне.

Вказав, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.05.2014р. по справі №2604/30297/12, №1-кп/755/184/14 ОСОБА_3 була визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1,4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

Зазначив, що матеріалами кримінального провадження та що знайшло відображення у вироку суду було встановлено, що ОСОБА_3 умисно підробила довіреність, власноручно поставивши підпис від імені позивача. За змістом даної довіреності ОСОБА_3 отримала право розпоряджатися належною позивачу на праві власності спірною квартирою. Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом та зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за №2306 від 08.09.2006р.

Згодом, як вказує позивач, на підставі вказаної довіреності, ОСОБА_3, без його відома та волевиявлення, було здійснено відчуження на користь відповідача - ОСОБА_2, шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27.05.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., за реєстровим номером № 645.

Зазначив, що вказана квартира належить йому на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом. На час смерті бабусі (жовтень 1998р.) він був неповнолітнім. Оформленням спадщини в його інтересах і від його імені займалась його мати - ОСОБА_6, і 01.10.2009р. він отримав свідоцтво на право власності за заповітом на вказану квартиру.

Вказав, що за даними, що містяться в матеріалах кримінального провадження, за зазначену квартиру ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 418 тис. грн., які ним отримано не було.

З огляду на викладене, просив позов задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали. Представником позивача надано додаткові письмові пояснення, в яких ним зазначено, що відносини представництва між позивачем та ОСОБА_3 ніколи не існували, оскільки не було підстави їх виникнення, що підтверджується матеріалами кримінального провадження відносно ОСОБА_3 У зв'язку з цим, оскаржуваний договір купівлі-продажу квартири укладений нею, суперечить нормам ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним з застосуванням наслідків недійсності, з зобов»язанням відповідачки повернути позивачу квартиру.

На підставі статей 203, 215, 216 244, 388 ЦК України, просили позов задовольнити та визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири, укладений 27.05.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., за реєстровим номером № 645 та зобов'язати ОСОБА_2 повернути позивачу квартиру АДРЕСА_1.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував. Надав письмові заперечення, в яких посилався на те, що незважаючи на те, позивач успадкував спірну квартиру після смерті його бабусі - ОСОБА_7, фактично він ніколи не володів вказаною квартирою, оскільки з кінця 1998 року вона почала здаватися в оренду. Вказав, що позивач ніколи не проживав у спірній квартирі, оскільки був забезпечений іншим житлом. Документи на вказану квартиру знаходились у рідного дядька позивача - ОСОБА_8, а після його смерті у його дружини ОСОБА_3 Зазначив, що на момент укладення оскаржуваного правочину, квартира фактично перебувала у володінні ОСОБА_3, і позивач ОСОБА_1 проти цього не заперечував. Таким чином, на думку представника відповідача, квартира вибула з володіння позивача з його волі, а відповідач є добросовісним її набувачем. Крім того, вказав, що, на його думку, позивачем невірно обраний спосіб захисту свого права у вигляді односторонньої реституції. На підставі зазначеного, просив у позові відмовити.

Крім того, просив застосувати позовну давність, виходячи з того, що з його точки зору позивач дізнався про укладення договору купівлі - продажу квартири 25 жовтня 2011 року, а звернувся до суду лише 06.11.2014 року.

Треті особи у судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутність.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 11.02.1993 року, зареєстрованого 18.02.1993р за НОМЕР_1, оригінал якого міститься в матеріалах кримінального провадження (т.3 а.с. 40), власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_7.

Відповідно до заповіту від 11.03.1993р., копія якого міститься в матеріалах кримінального провадження 1 - кп/755/184/14 (т.1 а.с. 87) ОСОБА_7 заповіла вказану квартиру ОСОБА_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.10.1999р., посвідченого державним нотаріусом 5-ої Київської державної нотаріальної контори, копія якого міститься в матеріалах кримінального провадження № 1 - кп/755/184/14 (т.1 а.с. 97), спадкоємцем майна померлої ОСОБА_7, зазначеного у заповіті, а саме - квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1. Згідно реєстраційного напису на вказаному свідоцтві, право власності за цим свідоцтвом зареєстроване 25.12.2001 за ОСОБА_1.

Таким чином, судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 в 1999 році став власником квартири за адресою: АДРЕСА_1., що не заперечувалось сторонами.

Вказана квартира складається з двох жилих кімнат, загальною площею 39,00 кв.м., в тому числі жилою 23,4 кв.м.

08 вересня 2006 року була складена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немировською М.А. за реєстровим № 2306, згідно якої ОСОБА_3 було уповноважено розпоряджатися (продати, обміняти, подарувати, заставити в забезпечення будь-яких зобов'язань, здати в оренду) за ціну та на умовах на її розсуд квартирою АДРЕСА_1. Оригінал вказаної довіреності міститься в матеріалах кримінального провадження № 1 - кп/755/184/14 (т. 1 а.с. 106).

Як встановлено судом, 27 травня 2009 року між ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності від 08.09.2006р., та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Кравченко І.С., за реєстровим №645. Копія зазначеного договору міститься в матеріалах кримінального провадження №1 - кп/755/184/14 (т. 1 а.с. 96).

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2014 року, у кримінальному провадженні 1 - кп/755/184/14, який набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано винною за ч.ч.1,4 ст.358,ч.4 ст.190 КК України.

Як вбачається із вказаного вироку, 08 вересня 2006 року ОСОБА_3, знаходячись у кабінеті приватного нотаріуса Немировської М.А., умисно підробила довіреність, згідно якої ОСОБА_1 уповноважив її розпоряджатися кв. АДРЕСА_1, а саме - власноручно поставила підпис та рукописний запис від імені ОСОБА_1 У подальшому, підроблена ОСОБА_3 довіреність, була посвідчена приватним нотаріусом Немировською М.А. та зареєстрована в реєстрі нотаріальних дій за №2306.

Крім того, з вказаного вироку вбачається, що при підписанні договору купівлі-продажу квартири від 27 травня 2009 року за адресою: АДРЕСА_1 у приватного нотаріуса Кравченко І.С., ОСОБА_3 надала раніше підроблену нею довіреність, згідно якої мала право на розпорядження квартирою ОСОБА_1, тим самим, використала завідомо підроблений документ та отримала від продажу квартири грощові кошти в розмірі 418 тисяч гривень, якими розпорядилась в подальшому на власний розсуд, завдавши своїми умисними діями, щляхом шахрайських дій, ОСОБА_1 матеріальної шкоди в особливо великих розмірах.

Таким чином вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2014 року, у кримінальному провадженні № 1 - кп/755/184/14, який набрав законної сили встановлено, що укладаючи договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Кравченко І.С., за реєстровим №645, ОСОБА_3, використала завідомо підроблений документ, що надавав їй право на розпорядження вказаним майном від імені ОСОБА_1

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтями 202, 215 ЦК України визначено, що будь - який договір є правочином. Правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Так відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно положень ч.3 ст. 237 ЦК України, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Статтею 244 ЦК України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі , може здійснюватися за довіреністю, довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Судом, виходячи з наведеного вище, встановлено відсутність відносин представництва між ОСОБА_1, як власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_3, а отже ОСОБА_3 на момент підписання не мала повноваження на укладення правочинів щодо вказаної квартири, а ОСОБА_1 не мав волевиявлення на вчинення правочину та видачі довіреності ОСОБА_3, намір щодо продажу квартири у нього був відсутній, довіреність не підписував, а відтак, такий правочин є нікчемним і будь- якої юридичної сили не має.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню та про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, посвідченого 27 травня 2009 року приватним нотаріусом Кравченко І.С., за реєстровим №645.

Посилання представника відповідача у своїх запереченнях на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірна квартира фактично перебувала у володінні ОСОБА_3 і вибула з володіння позивача з його волі, не знаходять свого підтвердження з огляду на вищевикладені обставини, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не приймаються судом до уваги.

Що стосується позовної вимоги про застосування наслідків недійсності та зобов»язання ОСОБА_2 повернути позивачу спірну квартиру вона також підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього

Згідно ж п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Встановлено вище, що спірна квартира вибула з володіння власника - ОСОБА_1 не з його волі, а тому спірне майно підлягає поверненню власнику, в даному випадку шляхом зобов»язання відповідачки повернути позивачу спірну квартиру АДРЕСА_1.

Стаття 216 ЦК України, на яку також посилається сторона позивача, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки законом визначений спосіб захисту такого порушеного права в порядку, передбаченому ст. 388 ЦК України.

Представник відповідача просив застосувати також позовну давність, посилаючись на те, що з його точки зору позивач дізнався про укладення оспорюваного договору купівлі - продажу квартири 25 жовтня 2011 року, а звернувся до суду лише 06.11.2014 року.

Суд вважає, що причини пропущення позовної давності є поважними, а порушене право підлягає захисту, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Представник відповідача посилається на дату 25.10.2011 року - якою була видана довідка приватним нотаріусом Кравченко І.С. про продаж спірної квартири та посилається на пояснення ОСОБА_1 до Дніпровського РУГУ МВС України в місті Києві від 22.02.2012 року, в яких він нібито зазначає саме цю дату та вважає, що саме з цієї дати повинен відраховуватися строк позовної давності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 1 - кп/755/184/14 відносно ОСОБА_3, позивач - ОСОБА_1 з 09.02.2009р. по 21.10.2011р. (в тому числі на момент підписання вказаного оспорюваного договору купівлі-продажу) знаходився під вартою у слідчому ізоляторі за підозрою у вчиненні злочину (т.1 а.с. 10), вказане знайшло підтвердження і в поясненнях позивача і представника позивача в судовому засіданні.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що 25.10.11.року представнику позивача нотаріусом була видана довідка про відчуження спірної квартири ОСОБА_3

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2014 року, у кримінальному провадженні 1 - кп/755/184/14 було встановлено, що відчуження спірної квартири відбулося внаслідок вчинення відносно позивача злочину. Вирок суду набув законної сили 31.07.2014 року.

Суд вважає, що позивач діючи в межах своїх прав обрав першочерговий спосіб захисту, у вигляді притягнення винної особи до кримінальної відповідальності .

Нормами цивільного кодексу України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила

Позивач про своє порушене право дізнався 25.10.2011 року.

В той же час суд враховує, що права позивача як власника квартири були порушені вчиненням відносно нього злочину, злочинні дії щодо нього підтверджуються вироком суду, який набув чинності 31.07.2014 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним.

Виходячи з конституційно закріпленого захисту права власності, непорушності права власності та з метою захисту порушеного права позивача як власника, суд вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з поважних причин, а тому цей строк підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст.202, 203, 215, 237, 239, 244, 257, 267, 321, 330, 388 ЦК України, положеннями Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Немировська Марина Абрамівна, Головне управління юстиції в місті Києві визнання про договору купівлі-продажу недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (складається з двох жилих кімнат, загальною площею 39,00 кв. м., в тому числі жилою 23,40 кв. м.), укладений 27 травня 2009 року та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Іриною Сергіївною, за реєстровим №645.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (складається з двох жилих кімнат, загальною площею 39,00 кв. м., в тому числі жилою 23,40 кв. м.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: Усатова І.А.