У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 червня 2015 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 1 223 грн 78 коп., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 43 600 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року скасовано в частині відмови у стягненні витрат на санаторно-курортне лікування та в частині стягнення витрат на правову допомогу, в цій частині ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 7 463 грн 24 коп. витрат на санаторно-курортне лікування та 428 грн 35 коп. витрат на правову допомогу.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року скасувати в повному обсязі, а рішення апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2015 року - в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 витрат на санаторно-курортне лікування в розмірі 7 643 грн 24 коп., а також витрат на правову допомогу в розмірі 428 грн 35 коп., мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення

часткового позовних вимог щодо відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивач зазнала тілесних ушкоджень з вини відповідача та що витрати на лікування підтверджені належними й допустимими доказами на суму 1 223,78 грн., а розмір стягуваної моральної шкоди в сумі 10 000 грн відповідає тяжкості та тривалості моральних страждань позивача, принципу розумності та справедливості.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції про відмову у стягненні інших сум, апеляційний суд вважав, що з лікарняних листів та квитанцій не вбачається, що захворювання позивачки, придбання ліків, використання послуг таксі, понесення витрат за рентгенівські знімки знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку з діями відповідача, вчиненими ним 18 червня 2008 року.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат за пошкоджений одяг, транспортних витрат, понесених у зв'язку з погрозами відповідача, неотриманих доходів від підприємницької діяльності, оплату лікарняних листків, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що дані вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування, та частково задовольняючи такі вимоги, зокрема стягуючи витрати на санаторно-курортне лікування у ДСОЦ «Дружба» у м. Євпаторії Автономної Республіки Крим, апеляційний суд виходив із того, що позивачем підтверджено належними доказами необхідність санаторно-курортного лікування після травм, отриманих нею

18 червня 2008 року, а вказаний вище санаторій є профільним для лікування відповідних захворювань, набутих позивачем у результаті неправомірних дій відповідача.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ЦМРіСЛ «Крим» у смт. Партеніті Автономної Республіки Крим не є профільним санаторієм для лікування захворювань ОСОБА_3 після травм, отриманих нею

18 червня 2008 року, такий санаторій не входив до числа рекомендованих позивачеві лікувально-оздоровчих закладів, а відтак - витрати на лікування у вказаному закладі відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк