У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Харківській області, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_5, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Кошель Тетяни Владиславівни, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнання публічних торгів недійсними, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та державної реєстрації права власності, усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення за касаційними скаргами: товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 4 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 15 листопада 2013 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, згідно з яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, укладеного 9 червня 2005 року між нею та акціонерним комерційним банком «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), право вимоги за яким перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Банк» (далі - ТОВ «Факторинг Банк»). За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Факторинг Банк» за кредитним договором, укладеним з нею, у розмірі 35 164,32 долари США, що еквівалентно 281 068 грн 41 коп. Позивачка зазначала, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки заборгованість за кредитним договором не була безспірною.

ОСОБА_3 також посилалась на те, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2011 року з неї та із ОСОБА_8 стягнуто на користь ПАТ «ОТП Банк» 271 310 грн 82 коп. кредитної заборгованості за кредитним договором від 7 червня 2005 року. 4 лютого 2014 року проведені прилюдні торги з реалізації належної їй квартири в межах зведеного виконавчого провадження на виконання виконавчого напису від 15 листопада 2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважала прилюдні торги недійсними, оскільки про оцінку вартості нерухомого майна - квартири - вона повідомлена не була, у зв'язку з чим не могла її оскаржити, так як вартість квартири є заниженою. Крім того, зазначала, що вона не отримувала повідомлення про проведення торгів, маючи намір взяти в них участь, а постанову про відкриття виконавчого провадження, яку також мала намір оскаржити, отримала після проведення торгів. Позивач зазначала, що прилюдні торги проведені з порушенням вимог законів України: «Про іпотеку», «Про виконавче провадження», «Про оцінку майна, майнових прав на професійну оціночну діяльність в Україні», Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення), у зв'язку з чим переможцю торгів - ОСОБА_5 - свідоцтво про придбання нерухомого майна від 10 лютого 2014 року видано незаконно.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просила суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнати публічні торги недійсними, скасувати акт про реалізацію предмета іпотеки та державну реєстрацію права власності, усунути перешкод у здійсненні права власності та виселити ОСОБА_5 з квартири.

У квітні 2014 року із зустрічним позовом до суду звернувся ОСОБА_5, в якому зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1, придбавши її на публічних торгах, зареєстрований в ній, проте ОСОБА_3, попередній власник, перешкоджає йому в реалізації права власності. У зв'язку з наведеним ОСОБА_5 просив усунути перешкоди в реалізації права власності та виселити ОСОБА_3 зі спірної квартири.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 серпня 2015 року рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсними прилюдних торгів, акту і свідоцтва скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги, проведені ПП «Нива-В.Ш.» Філія 21 по реалізації арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1; акт державного виконавця від 7 лютого 2014 року про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області. Визнано недійсним свідоцтво про придбання ОСОБА_5 нерухомого майна від 10 лютого 2014 року, а саме квартири АДРЕСА_1, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на вказану квартиру. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційних скаргах ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк», відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Отже, судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, усунення перешкоди у здійсненні права власності і виселення та позову ОСОБА_5 не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що прилюдні торги проведені відповідно до вимог чинного законодавства, всі учасники виконавчого провадження були належним чином повідомлені про торги, а дії державного виконавця за правилами ЦПК України позивач не оскаржувала.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи в цій частині рішення місцевого суду та задовольняючи позов ОСОБА_3, виходив із того, що вона, як боржник за виконавчим провадженням, не була належним чином повідомлена про проведення публічних торгів, маючи намір у них взяти участь, тому прилюдні торги та видане ОСОБА_5 свідоцтво про придбання нерухомого майна є недійсними і державний виконавець повинен провести інші прилюдні торги.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судоверішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 7 червня 2005 року згідно з кредитним договором ОСОБА_3 отримала в АКБ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Факторинг Банк», 27 тис. доларів США на строк до 7 червня 2020 року. На забезпечення виконання своїх кредитних зобов'язань ОСОБА_3 відповідно до договору іпотеки від 9 червня 2005 року передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2011 року солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 стягнуто на користь ПАТ «ОТП Банк» 271 310 грн 82 коп. кредитної заборгованості за кредитним договором від 7 червня 2005 року.

15 листопада 2013 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, згідно з яким звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки, укладеного 9 червня 2005 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Факторинг Банк» у розмірі 35 164,32 долари США, що еквівалентно 281 068 грн 41 коп.

4 лютого 2014 року проведені прилюдні торги з реалізації належної ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 в межах зведеного виконавчого провадження на виконання, у тому числі, виконавчого напису від 15 листопада 2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки. Переможцем торгів визнано ОСОБА_5, який заплатив більшу ціну.

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин, урегульованих ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Разом з тим, визнаючи прилюдні торги недійсними, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України взагалі не вказав, з яких правових підстав, передбачених нормами ЦК України, правочин визнано недійсним.

У пп. 1, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'яснено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються різними актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підстав цих норм вирішувати справи. Правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом.

При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

За змістом п. 3.11 Тимчасового положення (в редакції, чинній на час проведення торгів) спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізаціїмайна.

Отже, при розгляді питання про дотримання при проведення торгів положень закону апеляційний суд має встановити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Визнаючи прилюдні торги недійсними, апеляційний суд виходив із того, що боржник, ОСОБА_3, не була належним чином повідомлена про проведення торгів, маючи намір взяти участь у торгах.

Разом з тим у порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК України апеляційний суд не дав належної правової оцінки доказам направлення за місцем проживання та за місцем реєстрації ОСОБА_3 повідомлень про проведення торгів (а.с. 226, 227 т.1). Крім того, про проведення прилюдних торгів розміщена відповідна і детальна інформація на веб-сайті та засобах масової інформації: Харківський кур'єр та Прем'єр (а.с. 223-225, т.1).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Отже, визнаючи прилюдні торги недійсними, апеляційний суд у своєму рішенні повинен був зазначити, які права та інтереси боржника виконавчого провадження, ОСОБА_3, порушені. У разі, якщо вона мала намір взяти участь у проведенні торгів, маючи на це грошові кошти, то суду слід було з'ясувати, у зв'язку з чим нею не виконувалось рішення суду та виконавчий напис нотаріуса для унеможливлення проведення торгів. Крім того, якщо суд вважав, що прилюдні торги проведені з порушенням законодавства, то суду слід було дійти висновку про те, чи вплинули ці порушення на результат торгів.

За таких обставин, коли не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ОСОБА_3 не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 4 серпня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання публічних торгів недійсними, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та державної реєстрації права власності скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик