АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 760/869/15-ц
№ апеляційного провадження:22-796/9671/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

12 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Горобець А.С.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення додаткових витрат на дітей, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 додаткові витрати на дітей в сумі 6733, 62 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4, через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати частково, в частині стягнення додаткових витрат на повнолітніх синів ОСОБА_4 та ОСОБА_7, в частині стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 в розмірі 3725 грн. залишити без змін, вважаючи що судом порушено норм матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що в січні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дітей, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що з 1992 по 2003 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Діти проживають разом із нею і перебувають на її утриманні.

Зазначила, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, у зв'язку з чим на підставі рішень судів з нього стягуються аліменти в примусовому порядку.

Також зазначила, що старший син - є студентом вищого навчального закладу, навчається на 3 курсі на факультеті радіофізики, електроніки та комп'ютерних систем. Розвиток навичок старшого сина в сфері програмного забезпечення та комп'ютерних технологій обумовив витрачання нею коштів в сумі 11664,84 грн. на придбання комп'ютера для його навчання.

Позивач зазначає, що середній син є інвалідом 2 групи з дитинства довічно. На його лікування позивачем витрачено 6602,14 грн.

В обґрунтування стягнення додаткових витрат на молодшого сина посилається на те, що він навчається у Вищому комерційному училищі на контрактній основі. Згідно договору №76 від 4 липня 2013 року про підготовку кваліфікованого фахівця на умовах повного відшкодування витрат на навчання буде навчатися в зазначеному училищі 1 рік та 9 місяців. Нею вже сплачено 7450,00 грн.

У зв'язку із викладеним, просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь додаткові витрати на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 5 832,42 грн., додаткові витрати на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі 3 301,07 грн., додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 в розмірі 3725 грн.

У суді першої інстанції представник відповідача частково визнала позов в частині стягнення з нього в примусовому порядку додаткових витрат на молодшого сина в сумі, на якій наполягає позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, з 1992 по 2003 роки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3. Діти проживають разом із позивачкою і перебувають на її утриманні.

З довідки Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 31 грудня 2014 року вбачається, що діти проживають з позивачем з 2000 року за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Києва від 13 червня 1998 позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в розмірі 1/8 частини від його заробітку щомісячно починаючи з 31 травня 1996 року до повноліття дітей.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 травня 2005 року позовні вимоги ОСОБА_5. про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання молодшого сина ОСОБА_8 в розмірі 1/8 частини з усіх видів його доходів щомісячно починаючи з 13 травня 2005 року до досягнення дитиною повноліття задоволено.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року, частково зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 січня 2015 року, задоволені позовні вимоги ОСОБА_5. про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання старшого сина ОСОБА_6, на період його навчання в Київському національному університеті ім. Т.Г. Шевченка в розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку щомісячно, та на утримання сина ОСОБА_7, на період навчання в Київському вищому професійному училищі деревообробки в розмірі 1/10 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2014 року щомісячно до досягнення дітьми 23 років.

Згідно довідки Київського національного університету ім. Т.Г. Шевченка від 4 червня 2014 року за №145, ОСОБА_6 навчається на третьому курсі денної форми навчання факультету радіофізики, електроніки та комп'ютерних систем та закінчує навчання 30 червня 2015 року.

Відповідно до довідки Київського вищого професійного училища деревообробки від 3 червня 2014 року за №155, ОСОБА_7 навчався на денній формі навчання за професією столяр, виробник художніх виробів з дерева, верстатник деревообробних верстатів та закінчив навчання 7 лютого 2015 року.

Згідно медичної характеристики поліклініки № 5 Шевченківського району м. Києва ОСОБА_7 з 10 листопада 2012 року по 30 листопада 2012, а також з 21 січня 2013 по 5 лютого 2013 перебував на стаціонарному лікуванні в медичному закладі у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії у зв'язку із отриманою травмою голови. Переніс операцію з трепанації черепу. Був переведений до Київського міського центру дитячої нейрохірургії. В подальшому переніс операцію з пластики черепа, після якої також знаходився у вищезазначеному центрі. Показаний нагляд у невропатолога з листопада 2012 року з приводу травми головного мозку.

Наявні в матеріалах справи виписки із медичної карти стаціонарного хворого за №183 від 30 листопада 2012 року та за № 39 від 5 лютого 2013 року містять призначення лікарів та поради з приводу реабілітації після перенесених операцій, зокрема як перелік показаних медикаментів, так і активних речовин тих медикаментів, які також потрібно було придбати для лікування.

Згідно довідки Дитячої клінічної лікарні №7 м. Києва від 14 березня 2013 року після проведених операцій ОСОБА_7 також проходив лікування в Київському міському центрі дитячої нейрохірургії, перебуває на обліку у невропатолога.

За довідкою ТОВ «Пріос-С» від 15 жовтня 2014 року, ОСОБА_5 на посаді лікаря-стоматолога і за 6 місяців має дохід в сумі 7800,00 грн.

Згідно довідки РЕО-6 про заробітну плату та інші доходи, ОСОБА_4 за 2014 рік нараховано заробітну плату в розмірі 29078,41 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч.3 ст. 185 СК України)

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Саме батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з документально підтверджених понесених позивачем додаткових витрат на дітей.

Проте, з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 у розмірі 2964 грн. 90 коп., суд першої інстанції виходив з того, що придбання комп'ютера необхідне для розвитку розумових здібностей ОСОБА_6 з урахуванням направленості факультету, де він здобуває вищу освіту, та визнав ці витрати як додаткові.

Стягуючи з відповідача додаткові витрати на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі 43 грн. 72 коп., суд першої інстанції виходив з того, що ці витрати пов'язані із лікуванням ОСОБА_7 у стоматолога, при цьому врахував, що таке лікування було необхідне у зв'язку з отриманою ним травмою голови, також врахував часткову сплату відповідачем додаткових витрат у добровільному порядку.

Проте, такий висновок суду не ґрунтується на матеріалах справи. Доказів, що зазначене лікування у стоматолога, яке ОСОБА_7 отримав у 2014 році пов'язане із травмою голови, що сталася у 2012 році, суду не надано.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачувальних або фактично понесених витрат на дитину.

Відповідно до ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Однак, як вбачається з свідоцтв про народження ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вони є повнолітніми.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у задоволені вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь половини витрат на придбання ОСОБА_6 комп'ютера, та витрат на лікування ОСОБА_7 у стоматолога, як додаткові витрати на дітей, слід відмовити, оскільки діючим Сімейним законодавством України стягнення з батьків на користь та/або на утримання повнолітніх дітей додаткових витрат не передбачено.

Якщо ОСОБА_7, як інвалід 2 групи з дитинства, потребує матеріальної допомоги, він не позбавлений можливості звернутися з відповідним позовом до батьків про стягнення аліментів на підставі ст. 198 СК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 додаткових витрат на утримання повнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині - залишенню без задоволення.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, в розмірі 2964 грн. 90 коп. та 43 грн. 72 коп. відповідно, скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 3 червня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 3725 грн. залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді