Справа № 301/755/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

12 серпня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Ігнатюка Б.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі: Дашковська С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 08 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (надалі ПАТ «ВіЕс Банк») звернулося до Іршавського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що 20.02.2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у сумі 57 000 доларів США під 12 % річних з кінцевим терміном повернення 17.02.2023 року.

В рахунок забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_2 20.02.2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: с.Дубрівка, 342 Іршаського району.

ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконувала внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 903 460,62 грн.

За таких обставин, просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «ВіЕс Банк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Закріпити за ПАТ «ВіЕс Банк» права управителя щодо предмета іпотеки.

Рішенням Іршавського районного суду від 08 червня 2015 року даний позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що він не отримував листа-вимоги від банку про необхідність погашення заборгованості. Також вказує на та, що відсутня його вина у виникненні заборгованості, оскільки. починаючи з 15.03.2015 року і по теперішній час він лікується внаслідок перенесеного інфаркту. На його думку дана обставина є підставою для відмови в позові згідно ст. 614 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 20.02.2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у сумі 57 000 доларів США під 12 % річних з кінцевим терміном повернення 17.02.2023 року (а.с.8-13).

В рахунок забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_2 20.02.2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: с.Дубрівка, 342 Іршаського району (а.с.15).

ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банку становить 34 487,47 доларів США, що еквівалентно 903 760,62 грн. Правильність такого розрахунку ніким не оспорюється, а відтак такий правомірно взято до уваги судом.

Згідно ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Статтею 38 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

Пунктом 19 Іпотечного договору передбачено, що реалізація предмета іпотеки може здійснюватися шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі згідно договору купівлі-продажу

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки такий висновок суду ґрунтується на умовах договору та ст.ст. 33, 32, 38 ЗУ «Про іпотеку».

При цьому колегія суддів відхиляє посилання апелянта на неотримання ним листа-вимоги, оскільки як розяснено в п.37 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Також безпідставним є посилання апелянтів те, що хвороба свідчить про відсутність його вини у виникненні заборгованості, так як стверджує сам апелянт та підтверджується медичною документацією лікування хвороби серця апелянт розпочав починаючи з 15.03.2015 року, разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, порушення своїх зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 допустив до вказаної дати, а саме починаючи з грудня 2014 року. Тобто, сама по собі вказана апелянтом хвороба не свідчить про відсутність його вини у виникненні заборгованості.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до приписів ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від 08 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді