АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6161/15 Справа № 201/5813/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Наумова О. С. Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В. при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок та господарські споруди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Дніпропетровської міської ради, третя особа Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок та господарські споруди(а.с.3).

Позивачка зазначала, що згідно договору купівлі-продажу від 04 липня 1997 року придбала житловий будинок з надвірними побудовами, розташований на земельній ділянці площею 0,075га по АДРЕСА_1, на якій були розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок «А-1», сарай «Б», сарай «В», вбиральня літ. «Г», замощення №1, огорожа №2-3, водогін дворовий №4.

За період з 1997 року по 2015 рік постійно проживає за вказаною адресою, своєчасно сплачує комунальні послуги та інші платежі.

21 січня 2005 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на вказаний будинок та виявлено, що останній не прийнятий в експлуатацію, у зв'язку з чим вона не може здійснити державну реєстрацію права власності.

В 2012 році ТОВ «Квартал» виготовлено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою. Рішенням Дніпропетровської міської ради 6 скликання від 09.09.2014 року №109/55 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м.Дніпропетровську під самочинно забудований будинок та господарські споруди» вирішено затвердити проект землеустрою на земельну ділянку 0,075га по АДРЕСА_1 та рекомендовано звернутися до суду.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - житловий будинок «А-1», сарай «Б», сарай «В», вбиральня літ. «Г», замощення №1, огорожа №2-3, водогін дворовий №4, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено(а.с.37-38).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.43-46, 53-56).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України.

По справі встановлено, що 04.07.1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: м.Дніпропетровськ, пров.Пермський, 31. Зазначений договір укладено у простій письмовій формі, нотаріально останній не посвідчено(а.с.9).

Згідно даних технічного паспорту на садибний(індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого Комунальним підприємством Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації за станом на 21 січня 2005 року, об'єкт нерухомого майна за вказаною адресою: житловий будинок «А-1», споруди А1-1, а-1 є самочинними та підлягають введенню в експлуатацію(а.с.10-12).

Наведені обставини свідчать, що зазначене нерухоме майно за вказаною адресою, право власності на яке просила визнати ОСОБА_2, є самочинним будівництвом, яке у передбаченому законом порядку до експлуатації не прийнято.

Згідно зі ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

За правилами ст.9 Закону України від 20 травня 1999 року «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст.24 Закону України «Про планування і забудову територій».

Відповідно до змісту ч.1 ст.31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Згідно роз'яснень, що наведені в п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва»), вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Отже, визнання судом права власності на самочинно побудоване (реконструйоване) нерухоме майно можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Встановивши, що договір купівлі-продажу спірного об'єкта нерухомого майна у передбаченому законом порядку не посвідчений, що матеріали справи не містять даних про порушення відповідачем - Дніпропетровською міською радою прав та інтересів ОСОБА_2 відносно зазначеного об'єкта нерухомого майна, та що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про звернення останньої до органів місцевого самоврядування з питання прийняття в експлуатацію зазначеного об'єкта нерухомого майна та з питання реєстрації права власності на вказаний збудований об'єкт, та що з приводу зазначеного питання приймалось відповідне рішення, яке б свідчило про порушення права ОСОБА_2, яке підлягає захисту у відповідності до вимог ст.3 ЦПК та у спосіб, передбачений ст.16 ЦК України, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 09.09.2014 року №109/55 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 в оренду ОСОБА_2 по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилого будинку та господарських споруд» затверджено проект землеустрою на земельну ділянку 0,075га по АДРЕСА_1, з метою подальшої передачі в оренду, не можуть бути взяті до уваги, оскільки за змістом вказаного рішення затверджено лише проект землеустрою, розроблений ТОВ «Квартал», щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою. При цьому в рішенні зазначено, що право комунальної власності на останню підлягає реєстрації за територіальною громадою м.Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, також рішенням затверджені умови передачі земельної ділянки ОСОБА_2 в оренду строком на два роки(а.с.21-22), однак у передбаченому порядку земельна ділянка під збудоване спірне нерухоме майно не надана, відповідний договір не укладено, питання щодо прийняття об'єкта нерухомого майна в експлуатацію у передбаченому порядку не вирішувалось.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову, рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та положенням діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів. Головуючий -

Судді -