_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/190/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2015 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі Гудові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 320 000 грн., 3 % річних в розмірі 92396,70 грн. та втрати від інфляції в розмірі 322 880 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в грудні 2003 року ОСОБА_2 був підписаний договір купівлі-продажу належного їй на підставі договору дарування житлового будинку НОМЕР_1, з надвірними спорудами, по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці, площею 600 кв. м., у м. Одесі, згідно з яким ОСОБА_1 купив у неї зазначене нерухоме майно за 320000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2013, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.07.2013, відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення грошової суми, стягнення суми індексу інфляції та суми неустойки.

При цьому позивач посилається, що оскільки судом першої та апеляційної інстанції так і не вирішено питання щодо повернення грошових коштів отриманих ОСОБА_2 внаслідок підписання договору купівлі-продажу 15 грудня 2003 року, що підтверджується розпискою від 15.12.2013 року, позивач змушений повторно звернутись до суду за захистом своїх цивільних прав, посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували, посилаючись на відсутність підстав для цього.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку осіб, що приймають участь у справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 15.12.2003 року ОСОБА_2 був підписаний договір купівлі-продажу належного їй на підставі договору дарування житлового будинку НОМЕР_1, з надвірними спорудами, по АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці, площею 600 кв. м., у м. Одесі, згідно з яким ОСОБА_1 купив у неї зазначене нерухоме майно за 320000 грн. Нотаріально договір посвідчений не був.

Відповідно до п. 8 цього договору, відповідач зобов'язалась у строк до 18 грудня 2003 р. нотаріально оформити договір купівлі-продажу.

Згідно з п. 7 договору, продавець свідчить, що цей договір не є договором позики або застави.

Як вбачається зі змісту розписки від 15.12.2003 р., ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 320000 грн., у якості повної сплати за проданий будинок НОМЕР_1, з надвірними спорудами, по АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці, площею 600 кв. м., у м. Одесі.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2013, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.07.2013, відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення грошової суми, стягнення суми індексу інфляції та суми неустойки.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що недійсність правочину - договору купівлі-продажу будинку НОМЕР_1, з надвірними спорудами, який розташований на земельній ділянці, площею 600 кв., по АДРЕСА_1, встановлена законом (нікчемний правочин), а від так підстави для повернення грошей за правилами реституції відсутні.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що даний позов пред'явлено на підставі ст. 1212 ЦК України. Позивач не лише зазначив норму права, а й обґрунтував свої позовні вимоги посиланням на положення ст. 1212 ЦК України, вважав спірні грошові кошти безпідставно набутими відповідачем.

У зв'язку з чим суд зазначає наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122 цс 14, стаття 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно за існування на той час договірних відносин, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Таким чином, грошові кошти не передавались у власність відповідача, їх було отримано в рамках договору між сторонами.

За змістом вимог ст. 11 ЦПК України, тільки позивач має право визначати підставу позову. ОСОБА_1 підставою позову зазначив саме ст. 1212 ЦК України, обґрунтував свої позовні вимоги з посиланням на безпідставність набуття грошей відповідачем.

Оскільки судом встановлено, що правовідносини між сторонами мали договірний характер, а тому відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача грошей на підставі 1212 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 16, 530, 536 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Рева С. В.