Справа №592/2249/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Хитров Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/1503/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Гагіна М. В. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_6,

про визнання права власності на 1/5 частину земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/5 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,06999 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

Представник відповідачки з цим рішенням не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що права позивача відповідачкою не порушувалися, оскільки перешкод у використанні частини земельної ділянки її власниця не чинить, відповідних прав на 1/5 частину земельної ділянки після набуття за рішенням суду прав на таку ж частину будинку, позивач не оформляв, вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку відповідачки не заявлялися, а законні підстави для припинення існуючого права власності на землю відсутні. Вважає земельну ділянку і будинок окремими об'єктами права власності і набуття позивачем у власність частини будинку не є підставою для позбавлення відповідачки прав на таку ж частку землі, яка, крім того, не була їх спільною сумісною власністю як колишнього подружжя, а тому і не була поділена за рішенням суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи й перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, набувши на підставі судового рішення у власність 1/5 частину будинку, відповідно до ст. 120 ЗК України має право на таку ж частку земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 16 жовтня 2002 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу придбала у ОСОБА_9 за 15960 грн. житловий будинок АДРЕСА_1 та за 15960 грн. земельну ділянку площею 699 кв. м, на якій розташований зазначений будинок.

18 травня 2003 року ОСОБА_6 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0699 кв. м.

19 вересня 2003 року ОСОБА_5 і ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, який рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 лютого 2010 року розірвано.

15 серпня 2011 року на підставі договору дарування житлового будинку ОСОБА_6 подарувала своїй матері ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними господарчими та побутовими будівлями, а також земельну ділянку площею 0,0699 кв. м.

На підставі рішення апеляційного суду Сумської області від 08 січня 2014 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Зі змісту цього рішення вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 і ОСОБА_3 про визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки, а також про визнання за ним права власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки, судове рішення судом першої інстанції не ухвалювалося, апеляційною інстанцією не переглядалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, право володіння спорудами нерозривно пов'язане із земельною ділянкою, на якій вони розташовані. У вказаній нормі закріплено принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований, а відтак і визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

У зв'язку з цим в ч. 1 ст. 120 ЗК України передбачена підстава для припинення прав власника земельної ділянки саме у випадку набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

З цих підстав доводи апеляційної скарги про відсутність законних підстав для припинення існуючого права власності відповідачки на землю є безпідставними.

З огляду на зазначене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/5 частину земельної ділянки площею 0,06999 га, яка розташована за адресою у АДРЕСА_1.

Посилання апелянта на відсутність у позивача права на звернення до суду з даним позовом, так як відповідачка не чинить йому перешкод у використанні земельної ділянки, чим не порушує його права, є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України та ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право на захист не лише порушеного права, а і в разі його не визнання.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального й процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: