АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5347/15 Справа № 204/7951/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з неодноразово уточненим позовом до комунального підприємства Дніпропетровської міської ради «Міське управління справами» (далі КП ДМР «Міське управління справами») про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи тим, що 09 жовтня 2006 року був прийнятий на посаду електрика 6-го розряду комунального підприємства «Будинки міської ради».

Вказував, що 31 жовтня 2014 року був звільнений з займаної посади відповідно до наказу №200/К від 28 жовтня 2014 року за п.3 ст.40 КЗпП України.

Зазначав, що звільнення відбулося з рядом порушень, а саме, воно не було погоджено з профспілковим органом, нараховані суми не виплачені в повному обсязі, стаття та пункт, що є підставою звільнення, не відповідають дійсності.

Посилаючись на те, що своїми протиправними діями відповідач порушив його трудові права, що вважає незаконним, а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати наказ №200/К від 28 жовтня 2014 року КП ДМР «Міське управління справами» про його звільнення із займаної посади електромонтера (відділ енергетики та експлуатації енергетичного обладнання) на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, незаконним; поновити на займаній посаді; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2014 року по 21 січня 2015 року в розмірі 6.095 грн.06 коп. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 10.000 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст.22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

У ст.139 КЗпП України зазначено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 09 жовтня 2006 року був прийнятий на роботу до КП ДМР «Будинки міської ради» на посаду електрика 6 розряду (т.1 а.с.12).

КП ДМР «Будинки міської ради» входить до складу Дніпропетровської міської ради.

12 січня 2011 року підприємство було перейменоване в КП ДМР «Міське управління справами».

ОСОБА_2 ознайомлений з посадовими інструкціями, які були затверджені 25 червня 2013 року, 02 грудня 2013 року, 05 лютого 2014 року, та обовязками чергової зміни, затвердженими 25 листопада 2013 року, що підтверджується його власноручними підписами (т.1 а.с.171,172,173,174,175-176).

Під час роботи позивачем було вчинено ряд порушень своєї посадової інструкції.

28 листопада 2013 року, перебуваючи у черговій зміні, ОСОБА_2 відмовився виконувати план-завдання виконання робіт 28 листопада 2013 року, чим порушив п.1 посадової інструкції (т.1 а.с.71).

Факт порушення було зафіксовано доповідною запискою начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання ОСОБА_3 від 28 листопада 2013 року №1346 (а.с.72), службовою запискою головного інженера ОСОБА_4 від 28 листопада 2013 року №1345 (т.1 а.с.73), письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 28 листопада 2013 року №1348 (т.1 а.с.74) та актом проведення службового розслідування від 29 листопада 2013 року №1356 (т.1 а.с.75-76).

Наказом КП ДМР «Міське управління справами» від 03 грудня 2013 року №132 «Про випадок порушення трудової дисципліни електромонтером ОСОБА_2М.» за порушення трудової дисципліни, а саме порушення вимог ст.139 КЗпП України, що виявилося у відкритий та свідомій відмові від виконання завдань за посадовою інструкцією електромонтера, ОСОБА_2 оголошено догану (т.1 а.с.77).

Позивач був ознайомлений з наказом від 03 грудня 2013 року №132, що підтверджується його особистим підписом (т.1 а.с.78).

11 січня 2014 року ОСОБА_2, перебуваючи у черговій зміні, відмовився від виконання плану-завдання виконання робіт 11 січня 2014 року (т.1 а.с.79).

Цей факт також був зафіксований у доповідній записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання ОСОБА_5 від 11 січня 2014 року №11 (т.1 а.с.80), службовій записці головного інженера ОСОБА_4 від 11 січня 2013 року №10 (т.1 а.с.81), у письмових поясненнях ОСОБА_2 від 11 січня 2014 року №14 (т.1 а.с.82) та в акті проведення службового розслідування від 21 січня 2014 року №41 (т.1 а.с.83-85).

Наказом КП ДМР «Міське управління справами» від 22 січня 2014 року №5 «Про випадок порушення трудової дисципліни електромонтером ОСОБА_2М.» за систематичне порушення трудової дисципліни, а саме, порушення вимог ст.139 КЗпП України, що виявилося у відкритій та свідомій відмові від виконання завдань за посадовою інструкцією електромонтера та враховуючи систематичні порушення трудової дисципліни з боку даного працівника, електромонтера відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання ОСОБА_2 звільнити з займаної посади, у разі проведення погодження питання щодо розірвання трудового договору з працівником ОСОБА_2 з профспілковим комітетом підприємства (т.1 а.с.88-89).

Наказом КП ДМР «Міське управління справами» від 28 січня 2014 року №9 «Про внесення змін до наказу директора від 22 січня 2014 року №5» пункт 1 наказу викладено в наступній редакції: «За систематичне порушення трудової дисципліни, а саме, порушення вимог ст.139 КЗпП України, що виявилось у відкритій та свідомій відмові від виконання завдань за посадовою інструкцією електромонтера, електромонтеру відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання ОСОБА_2 оголосити догану (т.1 а.с.86-87).

Позивач був ознайомлений з даними наказами, що підтверджується його власноручними підписами (т.1 а.с.86-87,88-89).

16 вересня 2014 року, перебуваючи у черговій зміні, позивач відмовився від виконання плану-завдання на виконання робіт 16 вересня 2014 року, чим порушив п.2.1 Посадової (робочої) інструкції електромонтера (т.1 а.с.90).

Даний факт було зафіксовано у доповідній записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання ОСОБА_5 від 17 вересня 2014 року №1113 (т.1 а.с.91), письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 17.09.2014 року №1112 (т.1 а.с.92), в акті проведення службового розслідування від 01 жовтня 2014 року №1218 (т.1 а.с.93-96).

10 жовтня 2014 року, отримавши план-завдання на виконання робіт 10 жовтня 2014 року, ОСОБА_2 відмовився проводити заміну ламп денного світла в будинку Дніпропетровської міської ради по вул.Мечникова,6 у м.Дніпропетровську, який знаходиться на балансі КП ДМР «Міське управління справами» (т.1 а.с.97).

Факт відмови було зафіксовано у доповідній записці заступника начальника відділу енергетики та експлуатації енергетичного обладнання ОСОБА_5 від 10 жовтня 2014 року №1271 (т.1 а.с.98), в акті проведення службового розслідування від 14 жовтня 2014 року №1289 (т.1 а.с.99-102).

З акту від 14 жовтня 2014 року за №1282, складеного заступником директора ОСОБА_6, головним інженером ОСОБА_4 та провідним спеціалістом ОСОБА_7, вбачається, що ОСОБА_2 відмовився від написання письмового пояснення щодо причин відмови від виконання обовязків за посадовою робочою інструкцією електромонтера за отриманим 10 жовтня 2010 року планом-завданням, а саме, заміни ламп денного світла в будинку міської ради (т.1 а.с.103).

Посадова інструкція ? це документ, який регламентує організаційно-правовий статус працівників і визначає їх конкретні завдання та обовязки, права, повноваження, відповідальність, знання та кваліфікацію, які необхідні для забезпечення ефективної роботи працівників. Вимоги посадових інструкцій враховуються під час добору кандидатів на вільні посади, переведенні на іншу роботу, атестації працівників та притягненні їх до дисциплінарної відповідальності в разі невиконання чи неналежного виконання обовязків, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку тощо.

Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України догана - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника саме за порушення трудової дисципліни.

Згідно ст.ст.148,149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) КП ДМР «Міське управління справами» №200/к від 28 жовтня 2014 року ОСОБА_2 за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п.3 ст.40 КЗпП України,звільнено із займаної посади 31 жовтня 2014 року (т.1 а.с.110).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд виходив з того, що притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача на підставі п.3 ст.40 КЗпП України було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Пунктом 3 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання чи неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.23 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року, за передбаченими п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст.151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Отже, підставою для розірвання трудового договору за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обовязків, при цьому систематичним невиконанням трудових обовязків вважається факт третього порушення, якщо за попередні два протягом року були застосовані дисциплінарні стягнення, крім того таке звільнення допускається тільки за вини працівника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вчинив ряд порушень, які були зафіксовані у відповідності до вимог законодавства, тому посилання апеляційної скарги, на те, що оголошені догани незаконні та не можуть слугувати підставою для його звільнення не відповідають дійсності.

Згідно з вимогами ч.1 і ч.7 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.3 ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Також ч.1 ст.252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Частиною 2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ч.2 ст.252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Згідно із ч.6 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Відповідно до статуту КП ДМР «Міське управління справами», затвердженого рішенням міської ради від 06 квітня 2011 року, власником підприємства є територіальна громада міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради (т. а.с.127-138).

В колективному договорі Дніпропетровської міської ради та її виконавчих органів, прийнятого на загальних зборах профспілкової організації Дніпропетровської міської ради 08 лютого 2013 року, визначено, що КП ДМР «Міське управління справами» входить до складу профспілки Дніпропетровської міської ради та її виконавчих органів, але колективний договір укладають самостійно (т.1 а.с.191-197).

07 жовтня 2014 року директор КП ДМР «Міське управління справами» листом за №30/359 звернувся до голови профспілкового комітету профспілки Дніпропетровської міської ради ОСОБА_8, в якому, посилаючись на ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», просив на засіданні профспілкового комітету Дніпропетровської міської ради розглянути та погодити питання щодо розірвання трудового договору з працівником КП «Міське управління справами» - електромонтером ОСОБА_2 у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором (т.1 а.а.104-106).

21 жовтня 2014 року було проведено засідання профспілкового комітету Дніпропетровської міської ради (протокол №21 від 21 жовтня 2014 року), на якому був присутній і ОСОБА_2 Одностайно було вирішено надати згоду на розірвання трудового договору між ОСОБА_2 та КП «Міське управління справами» ДМР згідно п.3 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.107-109).

Доводи апелянта про відсутність згоди первинної профспілкової організації на його звільнення є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що КП ДМР «Міське управління справами» входить до складу профспілки Дніпропетровської міської ради.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що при прийнятті на роботу йому було визначено робоче місце будинок міськвиконкому, колегія суддів вважає хибним, оскільки відповідно до наказу №60/к від 09 жовтня 2006 року він був прийнятий електриком 6 розряду з посадовим окладом відповідно до штатного розпису з 09 жовтня 2006 року. Робочі інструкції електромонтера також не містять відомостей щодо закріплення робочого місця за електромонтером.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів згідно зі ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження доводів про наявність низки порушень з боку відповідача при його звільненні та допущення останнім грубого порушення вимог норм чинного трудового законодавства при звільненні.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_9