Справа № 728/1281/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді - Лободи Н.В.

за участі секретаря - Кирути Л.І

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - Батуринської міської ради Бахмацького району -

Рогового О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бахмачі цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача - Батуринська міська рада Бахмацького району Чернігівської області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Бахмацького районного суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача - Батуринська міська рада Бахмацького району Чернігівської області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4, яка є власником земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, не може належним чином користуватися своєю власністю, оскільки відповідач, скориставшись тимчасовою відсутністю позивача, у січні 2013 року зі сторони господарства, розташованого в АДРЕСА_2, на належній ОСОБА_4 земельній ділянці на відстані 1 м по відношенню до дійсної межі, без узгодження з власниками, встановила дерев»яну огорожу, чим створила затінення земельної ділянки позивача і унеможливила користування нею; неодноразові звернення по даному питанню до Батуринської міської ради залишилися без належного реагування; до цього часу паркан не знесений і право позивача на власність не захищене, що і змусило ОСОБА_4 звернутися до суду з даним позовом, в якому вона просить зобов»язати ОСОБА_2 звільнити та привести до стану, придатного до використання за цільовим призначенням належну їй земельну ділянку.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1, на праві приватної власності належить його дружині ОСОБА_4, яка є позивачем у справі; вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою, розташованою в АДРЕСА_2, якою фактично користується відповідач ОСОБА_2, котра самовільно встановила паркан, не дотримавшись відповідних меж, захопивши приблизно 1 м землі, яка належить його дружині; він особисто звертався з цього приводу до Батуринської міської ради і приблизно в 2013 році комісією за участі депутатів вищевказаного органу місцевого самоврядування було встановлено факт самовільного зайняття ОСОБА_2 належної позивачу земельної ділянки; за участі вищевказаної комісії були визначені нові межі із відступом приблизно на 1 м за паркан і зобов»язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, проте остання цього не зробила і паркан залишився стояти на тому ж місці, тобто на земельній ділянці ОСОБА_4; паркан відповідач поставила приблизно в кінці 2012 на початку 2013 року і про це його особисто повідомили сусіди, оскільки він з дружиною взимку проживає в м.Дніпропетровську, а з весни і до осені в м.Батурині. Окрім того, представник позивача запевнив, що після чергового звернення по вирішенню питання встановлення меж до Батуринської міської ради, представник третьої особи - Роговий О.В., який займає посаду землевпорядника, неодноразово переконував його виготовити технічну документацію на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та приватизувати землю; в 2014 році при розробці технічної документації були присутні землекористувачі суміжних ділянок, розташованих в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2; представник позивача пояснив, що за дорученням дружини підписував акт погодження меж, проте був без окулярів і не знайомився з його текстом; зауваження щодо визначення меж земельною ділянки, на яку розроблялася технічна документація у нього були, але особа, яка займалася виготовленням технічної документації запевнила його, що все буде відображено в документах; особисто він жодних зауважень до актів погодження меж не вносив; претензій до особи, яка складала технічну документацію на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1, не має; технічну документацію вважає правильною, оскільки на підставі неї позивач зареєструвала за собою право власності на вищевказану земельну ділянку; ОСОБА_2 вважає належним відповідачем у даній справі і просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_2 належала її покійній тітці, яка померла в 2006 році; на даний час земельною ділянкою користується її сестра, а вона їй в цьому допомагає; спадщину після смерті тітки ніхто не приймав, але вони з сестрою, як спадкоємці, продовжують користуватися земельною ділянкою, якою за життя користувалася покійна тітка; також відповідач запевнила, що паркан на межі вона не будувала, а лише періодично його ремонтувала і востаннє робила це приблизно в 2009 році; представник позивача звертався до неї з приводу паркану десь в 2014 році, проте вона йому нічого не відповіла, після чого питання розміщення паркану ніхто не порушував; вважає, що основною причиною даного спору є не паркан, а її особисті з представником позивача стосунки, тому підстав для задоволення позову не вбачає;

Представник третьої особи на стороні відповідача - Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області в судовому засіданні пояснив, що підстав для задоволення позову не вбачає, оскільки паркан був зведений до 2014 року, тобто до того, як було встановлено та погоджено межі земельних ділянок, розташованих в АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 та по АДРЕСА_2, яка належить Батуринській міській раді; по паркану, на який посилається представник позивача встановлено межу між вищевказаними земельними ділянками; при погоджені меж зауважень з боку власників (користувачів) суміжних земельних ділянок не надходило; акти погодження меж оформлені належним чином; технічна документація на земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1, затверджена, на підставі неї позивач зареєструвала своє право власності; на даний час межі, які були встановлені і відображені в технічній документації, ніхто не порушував, тому вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він проживає по сусідству з позивачем та її представником, добре знав покійну тещу представника позивача і може з впевненістю сказати, що паркан побудований відповідачем приблизно восени 2012 року; до цього часу між земельними ділянками, розташованими в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 паркану не було взагалі.

Свідок ОСОБА_6, яка була допитана в судовому засіданні, дала покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_5

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що його неодноразово запрошували допомогти відремонтувати чи полагодити господарські споруди в домоволодінні, розташованому в АДРЕСА_2; востаннє він на прохання відповідача приблизно в 2009 році ремонтував паркан в даному господарстві, який розміщений на межі з господарством позивача; запевнив, що ремонт був не значний і полягав в заміні декількох дощок.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи та свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_2 належить Батуринській міській раді і перебуває у фактичному користуванні відповідача.

Позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-1104 від 07.09.2010 року є власником будинку, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с.17,18).

Рішенням Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області 29 сесії 6 скликання від 25.04.2014 року було створено комісію для вивчення питання щодо визначення меж земельної ділянки ОСОБА_4 та її приватизації (а.с.27).

Згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ОСОБА_4, на підставі якої позивач реєструвала своє право власності на земельні ділянки, розташовані в АДРЕСА_1, зокрема актів про погодження (встановлення), закріплення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та прийому-передачі межових знаків на зберігання, вбачається, що межі земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, розташованих в АДРЕСА_1, чітко визначені в натурі (на місцевості), проходять по існуючим твердим ознакам і передані під нагляд на зберігання землевласнику; потреби закріплення меж земельної ділянки межовими знаками встановленого зразка немає; суміжними користувачами (землевласниками) жодних претензій при погодженні існуючих меж не заявлено; межі земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), визначені по існуючому паркану та по червоній лінії вулиці Шкляра; межі земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, визначені по існуючому паркану; вказані акти підписані власником земельної ділянки, суміжними землекористувачами, землевпорядником Батуринської міської ради та начальником Бахмацького районного виробничого відділу Чернігівської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с.85 - 92).

Судом, в ході дослідження вищевказаної технічної документації із землеустрою, встановлено, що 31.07.2014 року дана технічна документація була погоджена у відділі містобудування та архітектури Бахмацької районної державної адміністрації та 04.08.2014 року у відділі Держземагенства у Бахмацькому районі.

Рішенням Батуринської міської ради Бахмацького району Чернігівської області 33 сесії 6 скликання від 07.08.2014 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої в АДРЕСА_1 та вирішено передати її у власність ОСОБА_4 (а.с.28).

Згідно свідоцтв про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 19.08.2014 року ОСОБА_4 є власником земельних ділянок площею 0.0311 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер - НОМЕР_3 та площею 0.1 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер - НОМЕР_4, розташованих в АДРЕСА_1. Державна реєстрація вищевказаних земельних ділянок здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) (а.с.19 - 24).

Як було встановлено в судовому засіданні, позивач та її представник не ставлять під сумнів вищевказану технічну документацію, вважають її такою, що відповідає дійсності, претензій до особи, яка її розробляла не мають; до того ж вказана документація розроблялася саме для встановлення меж земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, власником якої наразі є позивач.

Згідно висновку начальника Батуринського МВМ Бахмацького РВУМВС від 02.03.2015 року, зробленого за результатами перевірки за заявою ОСОБА_4 з приводу самовільного захоплення ОСОБА_2 земельної ділянки та перенесення паркану, вбачається, що при розробці технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_4 було встановлено межу по існуючому паркану; в ході опитування очевидців з»ясувалося, що існуючий паркан відповідає вимогам технічної документації; межі земельної ділянки станом на 26.02.2015 року ніким не порушені і ОСОБА_4 було рекомендовано звернутися до суду (а.с.83-84).

Згідно акта обстеження земельної ділянки позивача від 05.08.2015 року, складеного комісією по врегулюванню земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища Батуринської міської ради та доданого до нього кадастрового плану, вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_4 з обох сторін межує із земельними ділянками, які належать Батуринській міській раді; межа із земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_2, проходить по паркану; порушень меж, належної позивачу земельної ділянки в акті не зафіксовано.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Отже, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону до ознак земельної ділянки, як об'єкта права власності, можна віднести: межі земельної ділянки, які повинні існувати в натурі (на місцевості), визначене місце розташування земельної ділянки та встановлені права щодо земельної ділянки.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Положення ч.ч.1,2 ст.118 ЗК України визначають, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частинами 8 та 9 ст. 118 ЗК України закріплено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно п. в ч.1 ст.186 ЗК України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому цим Кодексом, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, встановлених цим Кодексом, розпоряджаються земельними ділянками або приймають рішення про зміну їх цільового призначення.

Згідно положень ст. 55 ЗУ «Про землеустрій», в редакції, яка діяла на момент розробки та затвердження технічної документації на земельну ділянку позивача, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Відповідно до ст. 96 ЗК України передбачено, що землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, сприяючи всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, роз»яснював сторонам положення ст.10 ЦПК України, проте, інших доказів, ніж ті, що містять матеріали справи суду надано не було, тому, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 11 ЦПК України, суд вирішує справу в межах заявленого позову на підставі наявних доказів.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Проте позивач та її представник не надали суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту самовільного зайняття ОСОБА_2 належної ОСОБА_4 земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що межі належної позивачу земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1, визначені, встановлені, погоджені та закріплені згідно вимог чинного законодавства і на момент вищевказаних дій паркан, розміщений на межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 існував, до того ж по ньому, за погодженням суміжних власників земельних ділянок, було встановлено одну із меж.

Суд не вважає таким, що доводить факт самовільного зайняття ОСОБА_2 земельної ділянки позивача акт обстеження вищевказаної земельної ділянки від 03.09.2014 року, оскільки відповідність даного акту дійсним обставинам справи та технічній документації, затвердженій рішенням Батуринської міської ради Бахмацького району 33 сесії 6 скликання 07.08.2014 року була спростована поясненнями представника третьої особи, даними в судовому засіданні та матеріалами технічної документації, згідно яких вбачається, що межа між земельною ділянкою по вул. АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 проходить по існуючому паркану з приводу якого виник спір.

Отже, в судовому засіданні не доведено порушення ОСОБА_2 меж належної позивачу земельної ділянки, які були встановлені, погоджені та закріплені (в тому числі і по існуючому паркану) при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж вказаної земельної ділянки; ні позивач ні її представник не сумніваються в правильності та законності даної технічної документації та дій особи, яка її виготовлювала, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

На підставі ст.ст. 79, 96,116,118, 152, 186, 212 ЗК України, ЗУ «Про землеустрій», керуючись ст.ст. 3,10, 11, 57- 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача - Батуринська міська рада Бахмацького району Чернігівської області про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Бахмацький районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бахмацького районного суду Н.В.Лобода