10.08.2015 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/328/15-ц
Провадження № 2/533/106/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2015 року Козельщинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Оксенюк М.М.,

при секретарі Пазій Г.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Козельщина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області із зазначеним позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» посилаючись на те, що 20.08.2013 року між ним та відповідачем на території АР Крим в м. Євпаторії укладено два договори банківського вкладу № SAMDN5725, вклад «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 30 000,00 грн. з відсотковою ставкою 18 % річних та № SAMDN5836, вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 10 000,00 грн. з відсотковою ставкою 16 % річних.

Далі позивачем в позові зазначено, що відповідач починаючи з 15.03.2014 року спочатку тимчасово, а потім зовсім припинив свою діяльність на території АР Крим. Відповідач заблокував всі рахунки позивача. На письмову вимогу повернути вклади відповідач відмовився повернути вклади та сплатити відсотки, а тому позивач з посиланням на порушення його права як споживача за своїм місцем реєстрації ( с. Лутовинівка, Козельщинський район Полтавська область) прохає суд стягнути з відповідача на його користь суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN5725 вклад «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 30 000,00 грн.; нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору в розмірі 7 278,90 грн.; 3 % річних в розмірі 303,34 грн.; інфляційне збільшення з індексом інфляції 3 192,68 грн.; пеню за несвоєчасне повернення суми вкладу в сумі 4 071,06 грн.; відсотки за користування грошовими коштами за період з 24.12.2014 року по 01.04.2015 року (99 днів) у розмірі 1 460,66 грн., а всього 46 306,64 (сорок шість тисяч триста шість) грн. 64 коп. Суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN5836 Вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 10 000,00 грн.; нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору в розмірі 2 131,15 грн.; 3 % річних в розмірі 98,71 грн.; інфляційне збільшення з індексом інфляції 1 038,95 грн.; пеню за несвоєчасне повернення суми вкладу в сумі 1 324,79 грн.; відсотки за користування грошовими коштами за період з 24.12.2014 року по 01.04.2015 року (99 днів) у розмірі 432,79 грн., а всього 15 026,39 (пятнадцять тисяч двадцять шість) грн. 39 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов та уточнюючу позовну заяву підтримав та прохав стягнути на його користь з відповідача суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN5725, вклад «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 30 000,00 грн.; нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору в розмірі 7 278,90 грн.; 3 % річних в розмірі 692,47 грн.; інфляційне збільшення в розмірі 16 748,91 грн.; пеню за несвоєчасне повернення вкладу в сумі 11 853,67 грн.; відсотки за користування грошовими коштами за період з 24.12.2014 року по 06.08.2015 року в розмірі 3 334,43 гривень, а всього в розмірі 69 908,28 грн. Суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN5836, вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 10 000,00 грн.; нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору в розмірі 2 131,15 грн.; 3 % річних в розмірі 225,34 грн.; інфляційне збільшення з індексом інфляції в розмірі 5 450,33 грн., пеню за своєчасне неповернення суми вкладу в розмірі 3857,37 грн.; відсотки за користування грошовими коштами за період з 24.12.2014 року по 06.08.2015 року в розмірі 987,98 грн., а всього в розмірі 22 652,17 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, надала до суду письмові заперечення на позов позивача та пояснила, що у відповідача відсутній договір банківського вкладу щодо вкладу вищезазначених грошових коштів. Позивачем укладено договір банківського вкладу з філією ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим. Позивачу необхідно звернутися з урахуванням російського законодавства до АНО «ФЗВ», оскільки зазначена структура знаходиться на окупованій території,а тому відшкодування необхідно проводити за рахунок майна ПАТ КБ «ПриватБанк», так як зазначена структура виконує зобовязання за договорами депозитних вкладів. Банком не перевірялося чи є в наявності договори банківського вкладу, а тому представник відповідача вважає що позов позивача є безпідставний, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що на території АР Крим в м. Євпаторії між позивачем ОСОБА_1, який із 22.11.1996 року зареєстрований та проживає відповідно до паспортних даних серія КН № 237577, с. Лутовинівка, Козельщинський район Полтавська область та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено два договори банківського вкладу № SAMDN5725, вклад «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 30 000,00 грн. та № SAMDN5836, вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується заявою на оформлення вкладів та квитанціями про зарахування коштів від 20.08.2013 року в розмірі 30 000 грн. та 10 000 грн.(а.с. 17-21).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України вбачається, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України вбачається, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно умов заяви на оформлення банківського вкладу № SAMDN5725, вклад «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року вбачається, що позивач вносить вклад відповідачу в розмірі 30 000 грн. на 366 днів по 20.08.2014 року включно з відсотковою ставкою 18 % річних.

П. 3 та п. 5 вищезазначеної заяви на оформлення вкладу передбачено та погоджено сторонами, що якщо по закінченню строку вкладу сторона не виявила банку бажання забрати свої засоби, вклад автоматично подовжується, ще на один термін. Строк вкладу подовжується неодноразово без явки сторони до банку. Сторони погодилися на право достроково розірвання справжнього договору при цьому повідомивши про це друг друга за два банківські дня до дати розірвання договору.

Згідно умов заяви на оформлення банківського вкладу № SAMDN5836, вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року вбачається, що позивач вносить вклад відповідачу в розмірі 10 000,00 грн. на 3 місяці по 20.11.2013 року включно з відсотковою ставкою 16 % річних.

П. 3 та п. 5 вищезазначеної заяви на оформлення вкладу передбачено та погоджено сторонами, що якщо по закінченню строку вкладу сторона не виявила банку бажання забрати свої засоби, вклад автоматично подовжується, ще на один термін. Строк вкладу подовжується неодноразово без явки сторони до банку. Сторони погодилися на право достроково розірвання справжнього договору при цьому повідомивши про це друг друга за два банківські дня до дати розірвання договору.

Далі судом встановлено, що дії договорів банківського вкладу № SAMDN5725, вклад «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 30 000,00 грн. та № SAMDN5836, вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 10 000,00 грн. були пролонговані, оскільки відповідачем не надано до суду документів про повернення зазначених вкладів по закінченню строку вкладу грошових коштів в розмірі 30 000 грн. та 10 000 грн.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України вбачається, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Далі судом встановлено, що 18.12.2014 року позивач ОСОБА_1 повідомив відповідача про повернення суми вищезазначених банківських вкладів. 22.12.2014 року представником відповідача отримано заяву позивача про повернення суми банківських вкладів (а.с. 23-24).

Відповідно до п. 2. 1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України № 566 від 30 грудня 1998 року вбачається, що будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів;

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі - вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в частині того, що у позивача відсутні договори про банківські вклади, оскільки це спростовується заявами на оформлення вищезазначених вкладів в яких передбачено умови та термін дії вкладів, а також підтверджується квитанціями про зарахування ПАТ КБ «ПриватБанком» грошових коштів в розмірі 10 000 грн. та 30 000 грн.

Суд звертає увагу, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав до суду письмових доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладались зазначені договори банківського вкладу, не відкривалися рахунки щодо розміщення вищезазначених грошових коштів за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку в розмірі 10 000 грн. та 30 000 грн., а також доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань між позивачем та відповідачем, у зв'язку з їх виконанням.

Також, суд не приймає до уваги письмові заперечення представника відповідача в частині того, що неможливо виконати умови договору, так як відділення банку, у якому укладено договір знаходиться на території Автономної Республіки Крим та вважає зазначене твердження безпідставним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України. З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII «Про боротьбу за звільнення України», Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України», враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму», Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, правлінням Національного банку України прийнято постанову від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя».

П. 5 вказаної постанови передбачено, що банки, у тому числі й ПАТ КБ «ПриватБанк», зобов'язані припинити тільки діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України, тобто жодним нормативним актом не передбачено звільнення в здійсненні банківських операцій щодо банківських вкладів, які були здійсненні на території АР Крим підрозділом ПАТ КБ «ПриватБанк» .

Також, Європейський суд з прав людини у справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом.

Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)».

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»: «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права».

Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності Позивачу, Відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Отже, з врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що уточнююча позовна заява позивача щодо стягнення суми банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN5725, вклад «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 30 000,00 грн. та нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору з 20.08.2015 року по 24.12.2014 року в розмірі 7 278,90 грн., а також щодо стягнення суми банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN5836, вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 10 000,00 грн. та нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору з 20.11.2013 року по 24.12.20014 року в розмірі 2 131,51 грн. підлягає до задоволенню, оскільки в разі відсутності чи припинення діяльності підрозділу (філії) ПАТ КБ «ПриватБанк» в АР Крим, юридичну відповідальність перед позивачем покладено на ПАТ КБ «ПриватБанк», який зареєстрований та розташований по вул.Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей.

Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Індекс інфляції у грудні місяці 2014 році за даними Державного комітету статистики України складає - 101.9 %.

Індекси інфляції у 2015 році за даними Державного комітету статистики України за січень? - 103,1? %; лютий? - 105,3 %;? березень - ?110,8%; ? квітень -? 114,0?%; травень ?- 102,2?%; червень? - 100,4?%.

Відповідно до інформаційного листа ВГС України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 вбачається, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Отже, з врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що уточнююча позовна заява позивача щодо стягнення 3 % річних з 24.12.2014 по 06.08.2015 року за договором банківського вкладу № SAMDN5725 в розмірі (37 278,90 грн.(заборгованість за депозитом) х 3 х 226(кількість прострочених днів) : 365 : 100)= 692,47 грн., а також 3 % річних з 24.12.2014 по 06.08.2015 року за договором банківського вкладу № SAMDN5836 в розмірі ( 12 131,51 грн.(заборгованість за депозитом) х 3 х 226 (кількість прострочених днів) : 365 : 100) = 225,35 грн. підлягає до задоволенню, оскільки вимога позивача ґрунтується на законові, а також у звязку з тим, що позивачем доведено порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань.

Також, суд вважає, що уточнююча позовна вимога позивача про стягнення індексу інфляції з 24.12.2014 по 06.08.2015 року за договором банківського вкладу № SAMDN5725 в розмірі 16 748,81 грн., а також стягнення індексу інфляції з 24.12.2014 по 06.08.2015 року за договором банківського вкладу № SAMDN5836 в розмірі 5 450,33 грн. підлягає до часткового задоволення виходячи з розрахунку по банківському вкладу № SAMDN5725 із застосуванням індексу інфляції з січня по червень 2015 року включно в розмірі (( 37 278,90 грн.(сума заборгованості за депозитом) х (січень? - 103,1? % х лютий? - 105,3 % х? березень - ?110,8% х ? квітень -? 114,0?% х травень ?- 102,2?% х червень? - 100,4?% -індекси інфляції у 2015 році) = 52 563,25 грн. 37 278,90 грн.) = 15 284,35 грн. (інфляційне збільшення), а також виходячи з розрахунку по банківському вкладу № SAMDN5836 із застосуванням індексу інфляції з січня по червень 2015 року включно в розмірі ((12 131,51 грн.(заборгованість за депозитом)х (січень? - 103,1? % х лютий? - 105,3 % х? березень - ?110,8% х ? квітень -? 114,0?% х травень ?- 102,2?% х червень? - 100,4?% -індекси інфляції у 2015 році) = ( 17 105,43 грн. 12 131,51 грн.) = 4 973,92 грн. (інфляційне збільшення), оскільки у вищезазначений період часу відбулося знецінення грошових коштів, а отже обраний спосіб захисту позивачем ґрунтується на законові та відповідає вимогам ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України вбачається, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Ст. 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно до ст. 624 ЦК України вбачається, що якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Також, суд не бере до уваги твердження позивача, які наведені в позовній заяві щодо застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», оскільки дія цього Закону поширюється на договірні правовідносини, суб'єктами яких є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, на що вказується в самому Законі.

Зазначена правова позиція також відображена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року № 7-рп/2013. Судом встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобовязаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, субєктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності (підприємці).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення пені (у розмірі подвійної ставки НБУ) за договором банківського вкладу № SAMDN5725 за несвоєчасне повернення вкладу в розмірі 11 853,67 грн., а також за договором банківського вкладу № SAMDN5836 в розмірі 3857,37 грн. не підлягає до задоволенню, оскільки договірні зобовязання, які виникли між позивачем та відповідачем не передбачають такої відповідальності як стягнення пені в розмірі подвійної ставки НБУ, а також у звязку з тим, що позивач не є фізичною особою - субєктом підприємницької діяльності (підприємець).

Відповідно до ЗУ «Про судовий збір» та з врахуванням ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, судові витрати в розмірі 749,12 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України,ст. ст. 15, 15-1, 30, 62, 88, 215, 219 ЦПК України, ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ЗУ «Про судовий збір», ст. ст. 525, 526, 611, 623- 625, 1058-1060 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» (, адреса: 49094, Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN5725, вклад «Стандарт на 12 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 30 000,00 грн.; нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору з 20.08.2015 року по 24.12.2014 року в розмірі 7 278,90 грн.; 3 % річних з 24.12.2014 по 06.08.2015 року в розмірі 692,47 грн.; інфляційне збільшення з індексом інфляції з 24.12.2014 по 06.08.2015 року в розмірі 15 284,35 грн.; відсотки за користування грошовими коштами за період з 24.12.2014 року по 06.08.2015 року в розмірі 3 334,43 гривень, а всього в розмірі 56 590 (пятдесят шість тисяч пятсот девяносто) грн. 15 коп.

суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDN5836, вклад «Стандарт на 3 мес.» від 20.08.2013 року в розмірі 10 000,00 грн.; нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору з 20.11.2013 року по 24.12.20014 року в розмірі 2 131,51 грн.; 3 % річних з 24.12.2014 по 06.08.2015 року в розмірі 225,35 грн.; інфляційне збільшення з індексом інфляції з 24.12.2014 по 06.08.2015 року в розмірі 4 973,92 грн., відсотки за користування грошовими коштами за період з 24.12.2014 року по 06.08.2015 року в розмірі 990,68 грн., а всього в розмірі 18 321 (вісімнадцять тисяч триста двадцять одна) грн. 46 коп.

В іншій частині в позові позивачу відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати за розгляд позовної заяви в розмірі 749,12 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Козельщинський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через Козельщинський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває чинності після спливу строку на подання апеляційної скарги.

Рішення надруковане суддею в нарадчій кімнаті і є оригіналом.

Повний текст рішення виготовлений 10.08.2015 року.

Суддя