Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду даним позовом.

В обґрунтування позову зазначав, що 01.07.2006 року був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав від нього позику в розмірі 40 955 грн., що еквівалентно 8 110 доларів США зі строком повернення коштів до 31.12.2011 року. На підтвердження отримання позики відповідачем складено письмову розписку.

Вказуючи на те, що відповідачем порушено умови договору щодо строку повернення коштів, позивач просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 171 308,68 грн., що складається із суми позики та 3% річних в сумі 73 200,39 грн.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 вересня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 липня 2006 року в розмірі 171 308 грн. 68 коп., а також 1 713 грн.08 коп. судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яком відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Зокрема зазначає, що судом першої інстанції його не було належним чином повідомлено про час і місце слухання справи, чим позбавлено можливості захистити свої порушенні права у судовому порядку.

Також кошти, про які зазначається в позовній заяві позивачем ніколи йому не передавалися, а договір було укладено на вимогу іншої особи. Оскільки грошові кошти не надавались, то договір є неукладеним.

Крім того, судом при затвердженні суми стягнення 3 % річних було допущено помилку при підрахунках.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановив суд та вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики. Відповідно до вказаного договору позикодавець ОСОБА_1 передав, а позичальник ОСОБА_2 прийняв у власність сорок тисяч дев'ятьсот п'ятдесят п'ять грн., що в еквіваленті становило 8110 доларів США. Строк повернення коштів визначений до 31.12.2011 року (а.с.2 -3). Цієї ж дати ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 письмову розписку про отримання ним від останнього переданих в позику коштів (а.с.4).

Також, факт передачі ОСОБА_1 позичальнику ОСОБА_2 коштів у сумі 40 955 грн. визнано судом в оскаржуваному рішенні, яке в цій частині позивачем не оскаржено, відтак, на момент апеляційного розгляду справи набрало законної сили.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, яким визнано, що ОСОБА_2 01.07.2006 року отримано від ОСОБА_1 за договором позики 40 955 грн. з терміном їх повернення до 31.12.2011 року. Відтак, рішення суду в частині стягнення 40 955 грн. за договором позики є обґрунтованим.

Проте вирішуючи позовні вимоги про стягнення 3 % річних суд першої інстанції помилково визнав правильним розрахунок проведений та наданий позивачем, що в свою чергу потягло за собою неправильне визначення загальної суми, що підлягає стягненню, визначивши загалом суму 171 308,68 грн., замість 43 708 грн.50 коп.

Так, зазначене нарахування проводиться відповідно до Методики розрахунку пені, інфляційних та 3% річних за формулою ?У=s * Q * 3% ?365.

Де ?У - сума 3% річних; s (сума заборгованості) = 40 955 грн.; Q (кількість днів прострочення) =818 днів; 365 - загальна кількість днів в році.

Тобто: 40 955 х 3% / 365 х 818 = 2753,50 грн.

Тоді, загальна сума, яка підлягає стягненню становить 43 708 грн.50 коп. ( 40955 + 2753,50 = 43 708 грн.50 коп., де 40955 - сума не повернутої позики; 2753,50 грн. розрахункова сума 3% річних).

Тому доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі у зазначеній частині слід визнати обгрунтованими.

Інші доводи відповідача, а саме про те, що договір є неукладеним, оскільки кошти, про які зазначається в позовній заяві позивачем ніколи йому не передавалися, а договір позики ним підписаний на вимогу іншої особи є безпідставними з огляду на наступне.

Так, будь-яких належних доказів про ці обставини відповідачем суду не надано та такі в матеріалах справи відсутні.

При цьому, відповідач у встановленому законом порядку до суду з позовом про визнання недійсним договору позики не звертався, будь-які судові рішення з цього приводу не ухвалювались. А відтак, договір позики на момент розгляду справи був і є чинним.

Крім того, відповідно до ст.1051 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Що стосується доводів відповідача в частині не повідомлення судом про розгляд справи, то дані доводи на правильність висновку суду про одержання ним у позику коштів не впливає, а тому колегією суддів до уваги не беруться.

Зважаючи на вище наведене та відповідно до ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині визначення загального розміру суми стягнення заборгованості та судових витрат підлягає зміні, зокрема зменшенню з 171 308 грн. 68 коп. до 43 708 грн. 50 коп., судових витрат з 1 713 грн.08 коп. до 437 грн.09 коп.

В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 вересня 2014 року змінити.

Зменшити розмір стягнутої суми заборгованості за договором позики від 01 липня 2006 року з 171 308 грн. 68 коп. до 43 708 грн. 50 коп., судових витрат по сплаті судового збору з 1 713 грн.08 коп. до 437 грн.09 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді