Ухвала

іменем україни

02 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про застосування наслідків визнання правочину недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Рівненської області від 27 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 22 березня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2012 року, яке набрало законної сили, вищезазначений договір визнано недійсним та повернуто сторони договору в попередній стан. Сторони визнаного судом недійсним договору померли, він та відповідач є їх спадкоємцями, а тому успадкували всі їх права та обов'язки відповідно до ст. 1218 ЦК України. Його батьком (покупцем) сплачено батьку відповідача (продавцю) 20 000 грн за придбане майно. За час, що пройшов після укладання договору до визнання його недійсним, його батьком - ОСОБА_7, та ним вкладено значні кошти на утримання та ремонт будинку, сума яких становить 155 063 грн. 17 коп. Також він поніс витрати за житлово-комунальні послуги, вартість яких складає 4 167 грн 45 коп. Зважаючи на вартість майна станом на час звернення до суду, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 164 993 грн - вартість майна (46/100 частин будинку); 155 063 грн 17 коп. - кошти, що були витрачені на ремонт будинку та 4 167 грн. 45 коп. - кошти пов'язані з утриманням майна та судові витрати.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 03 липня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 000 грн - грошові кошти внаслідок застосування наслідків реституції; 4 167 грн 45 коп. - кошти, пов'язані з утриманням майна.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 17 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 70 181 грн витрат, понесених ним на ремонт 46/100 частин будинку по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 20 000 грн, переданих у рахунок оплати за договором купівлі-продажу від 22 березня 2005 року 46/100 частин вищезазначеного будинку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року рішення апеляційного суду в частині позову про застосування наслідків визнання правочину недійсним та витрат понесених на ремонт 46/100 частин будинку скасовано та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Рівненського суду від 27 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин будинку скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 64 079 грн витрат, понесених на ремонт 46/100 частини будинку по АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення витрат, понесених на ремонт будинку та направити справу в цій частині на новий розгляд до цього суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому касаційному перегляду не підлягає.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що після визнання договору купівлі-продажу недійсним, будинок з поліпшеними експлуатаційними характеристиками повернуто у власність відповідача, тому позивач має право вимагати відшкодування витрат, понесених на ремонт на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами установлено, що 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 належали на праві власності ОСОБА_6

22 березня 2005 року ОСОБА_6 вказану частину будинку продав ОСОБА_7 Згідно договору купівлі-продажу сторонами погоджено ціну продажу частини будинку в сумі 20 000 грн.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Спадкоємцем є його син ОСОБА_4 - відповідач по справі.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Спадкоємцем майна ОСОБА_7 є його син ОСОБА_3 - позивач по справі.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 успадкували всі права та обов'язки спадкодавців відповідно до ст. 1218 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2012 року, яке вступило в законну силу, позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 березня 2005 року задоволені. Визнано недійсним договір купівлі-продажу 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 від 22 березня 2005 року, що укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, повернуто сторони в попередній стан. Правочин визнано недійсним з тих підстав, що спірний догові купівлі-продажу був укладений між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_6, та ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_3 та інтересах його сім'ї, що є порушенням правил ч. 3 ст. 238 ЦК України.

Судами також установлено, що під час дії договору купівлі-продажу ОСОБА_7, зареєструвавши право власності на спірну частину будинку у 2006 році, приступив до проведення ремонтних робіт у будинку, а після його смерті у вересні 2007 року ремонт у будинку продовжив його спадкоємець - син ОСОБА_3

Установлено, що між ОСОБА_7 та товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Стимул ЛТД» 21 березня 2006 року укладено договір підряду на виконання будівельно-ремонтних робіт у житловому будинку по АДРЕСА_1. Загальна сума ремонтних робіт, проведених у спірному будинку, склала 155 063 грн 17 коп.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставно набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК Українибезпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (п. 1 ч. 3 цієї статті).

Постановляючи ухвалу від 26 листопада 2014 року про скасування попереднього рішення апеляційного суду та передачу справи на новий апеляційний розгляд в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про застосування наслідків визнання правочину недійсним та стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин будинку по АДРЕСА_1, суд касаційної інстанції виходив з того, що апеляційний суд не з'ясував чи були відповідні підстави здійснення ОСОБА_3 витрат з поліпшення будинку, з урахуванням того, що він не був власником будинку й зазначені ремонтні роботи у будинку робив на власний ризик, чи є правові підстави для стягнення з відповідача, який набув право власності на будинок в порядку спадкування, зазначених витрат. Крім того, при вирішенні спору не визначено обсяг відповідальності відповідача як спадкоємця перед кредитором, не з'ясовано обсяг спадкового майна, не визначена його вартість. При цьому, суд касаційної інстанції зазначив, що з'ясування цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. 4 ст. 338 ЦПК Українивисновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 19 січня 2015 року по справі призначено судово-технічну експертизу.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2015 року № Е-01/15 ринкова вартість спірних 46/100 частин житлового будинку без врахування проведених поліпшень на час відкриття спадщини, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року становила 164 900 грн.

Вартість ремонтних робіт у цій частині будинку станом на 27 лютого 2015 року становить 64 079 грн.

Посилаючись на те, що здійснений позивачем ремонт є невід'ємним від будинку, суд апеляційної інстанції, застосувавши приписи ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартості витрат, понесених на ремонт 46/100 частин житлового будинку, у розмірі 64 079 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію.

Системний аналіз вказаної норми ЖК України свідчить про те, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані вживати всіх необхідних заходів для збереження цілісності майна, підтримувати його у належному стані.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, у порушення ст. ст. 212-214, 316, ч. 4 ст. 338 ЦПК Україниобставини справи з'ясував не повно; не врахував висновки і мотиви, з яких судом касаційної інстанції скасовано попереднє рішення апеляційного суду; не встановив наявність підстав здійснення ОСОБА_3 витрат з поліпшення будинку, з урахуванням того, що він не був власником будинку й зазначені ремонтні роботи у будинку робив на власний ризик; не з'ясував чи є такі роботи відповідно до вимог ч. 1. ст. 151 ЖК України необхідними для забезпечення схоронності жилого будинку; чи є правові підстави для стягнення з відповідача, який набув право власності на будинок в порядку спадкування, зазначених витрат; застосовуючи до спірних правовідносин положення ст. ст. 1212, 1213 ЦК України, не встановив чи заявлялися позивачем вимоги з цих підстав (а.с. 2-4, 68-64, 84-85) та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в частині позовних вимог про стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин будинку із направленням справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 27 березня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат, понесених на ремонт 46/100 частин будинку по АДРЕСА_1 Рівненської області скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін