АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/406/15 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач З. Є.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

з участю сторін - представника ВАТ НАСК Оранта - ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа - ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року позов ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа - ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування - задоволено.

Стягнуто із відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_2 38444,28 грн. страхового відшкодування, 2383,55 грн. інфляційних втрат та 2750,08 грн. пені.

Стягнуто із відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_2 435,78 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ВАТ Національна акціонерна страхова компанія Оранта просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В обгрунтування вимог зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи неповно дослідив обставини, які мають значення для справи та дав їм невірну оцінку. Зазначає, що умовою для відшкодування матеріального збитку на підставі полісу обов'язкового страхування є наявність оцінки завданої шкоди, проведеного у встановленому законом порядку. Однак у матеріалах справи відсутній висновок автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку.

У судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Позивач та його представник апеляційну скаргу заперечив рішення суду вважає законним і обгрунтованим.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду відповідає вказаним нормам.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу CAT 359782 ОСОБА_2 є власником автомобіля AUDI А6, 1997р.в., д.н.з. В09169ВВ.

17.11.2013р. з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої автомобіль позивача марки Ауді А6 д.н.з. В09169ВВ, зазнав механічних ушкоджень.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 29.04.2014р. по справі №607/1890/14-к кримінальне провадження щодо обвинувачення ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України закрито на підставі статті 46 КК України, у зв'язку із примиренням винного з потерпілими.

Цивільна-правова відповідальність страхувальника ОСОБА_4, який керував забезпеченим транспортним засобом марки Dacia Logan д.н.з.. ВО3708АМ, станом на 17.11.2013 року була застрахована у ВАТ HACK «Оранта», що вбачається із поліса №АС/7541047 від 22 жовтня 2013 року. Строк дії з 26.10.2013р. по 25.10.2014р. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 50000,00 грн., розмір франшизи 510,00 грн.

Згідно із заявою від 19.11.2013р., ОСОБА_4 19.11.2013р. подав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду до ВАТ HACK «Оранта».

13.05.2014р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування.

22.05.2014р. страховик HACK «Оранта» в особі генерального директора ОСОБА_5, затвердив страховий акт №ОЦВ-13-15131/1 про наступне: страхувальник - ОСОБА_4; фактично наявні документи - повідомлення про настання страхового випадку, заява страхувальника про виплату страхового відшкодування, довідка компетентних органів, постанова суду, копія договору страхування, акт огляду пошкодженого ТЗ, звіт ДЕРЦ HACK «Оранта», розрахунок суми страхового відшкодування; дата отримання останнього документа -13.05.2014р.; сума страхового відшкодування - 38444,28 грн., банківські реквізити (AT «ОСОБА_6 Аваль») та паспортні дані одержувача страхового відшкодування ОСОБА_7

19.08.2014р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про надання йому відповіді щодо причин невиплати йому страхового відшкодування.

Листом від 24.09.2014р. відповідач повідомив, що згідно страхового акту №ОЦВ-13-15131/1 HACK «Оранта» та відповідно до поданої позивачем заяви про страхове відшкодування, страховиком найближчим часом буде здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 38444,28 грн. на рахунок AT «ОСОБА_6 Аваль».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що страхова компанія безпідставно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, а відтак з неї підлягає стягненню сума страхового відшкодування, пеня за несвоєчасну виплату такого відшкодування та інфляційні витрати.

Колегія суддів вважає, що даний висновок суду 1-ї інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Правилами ст.9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталась за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час настання ДТП) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому також відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини 2 статті 23 ЦК України.

Згідно статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Пунктом 32.7 частини 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на час настання ДТП) встановлено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач своєчасно звернувся до страхової компанії з письмовою заявою про отримання вказаної виплати. ВАТ НАСК «ОРАНТА» визнав вимоги заявника обґрунтованими, однак страхове відшкодування виплачено не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для виплати страхового відшкодування у розмірі 38444,28 грн., оскільки відсутній висновок автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, колегія суддів вважає необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2014р. TOB «Гарант-Асістанс» складено розрахунок страхового відшкодування ОСОБА_7 (на основі ремонтної калькуляції від 26.12.2013р.) погоджений ВАТ HACK «Оранта», відповідно до якого сума страхового відшкодування з врахуванням зносу деталей, що замінюються та франшизи за полісом (510,00 грн.) складає 38444,28 грн.

Таким чином, за результатами проведеного огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягали на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

На даний час позивач провів ремонт автомобіля і користується ним.

З огляду на наведене, ВАТ HACK «Оранта» своїми діями фактично визнала вимоги заявника обґрунтованими та прийняла рішення про здійснення виплати страхового відшкодування, про що свідчать листи від 24.09.2014р. за №09-02-09/17872 .

У разі невизнання майнових вимог заявника ВАТ HACK «Оранта» повинен був прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Однак такої відмови прийнято не було.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, (опитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.58 ЦПК України).

Згідно зі ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексом.

Разом з тим, з клопотанням про призначення експертизи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції апелянт не звертався.

Колегія суддів вважає, що складений 22.05.2014р. TOB «Гарант-Асістанс» розрахунок страхового відшкодування ОСОБА_7 (на основі ремонтної калькуляції від 26.12.2013р.) погоджений ВАТ HACK «Оранта» є належним та допустимим доказом щодо визначення ринкової вартості застрахованого транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди, оскільки третьою апелянтом, згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України не доведено протилежне.

На підставі наведеного суд першої інстанції вірно задоволив позовну вимогу про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, в розмірі 38444,28 грн.

Доводи апелянта про те, що до даних правовідносин не може бути застосоване положення статті 625 ЦК та пеня нарахована незаконно колегія суддів не бере до уваги як безпідставні.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати , то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індекс у інфляції за весь час прострочення.

Зазначене також випливає з п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ " Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" № 4 від 01 березня 2013 року, згідно якого, при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06 червня 2012 року №6-49цс12, зобов'язання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобов'язанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549-550 ЦК України, оскільки три проценти річних, інфляційна складова та неустойка є різними правовими інститутами.

Відповідно до ч.5 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

90 днів, як максимальний строк, передбачений ч.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з дня отримання відповідачем (13.05.2014р.) заяви позивача про страхове відшкодування минуло 13.08.2014р.

З урахуванням того, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчили б про наявність підстав для затримки прийняття відповідачем рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування , суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача 2383,55 грн. інфляційних втрат та 2750,08 грн. пені.

Згідно положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія Оранта відхилити.

Рішення Тернопільського міськайонного суду від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8