Номер провадження № 2/522/2955/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання малолітньої дитини такою, що втратила право на користування житлом, та про зобовязання і заборону вчиняти певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування житлом, а також про зобовязання та заборону вчиняти певні дії.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста, 18, зареєстрований на імя ОСОБА_2Г, заборонити ОСОБА_2 або будь-яким іншим особам зносити та руйнувати будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста, 18 та самостійно, без згоди ОСОБА_1, здійснювати ремонти роботи, роботи по переплануванню цього дому, розривати чи будь-яким іншим чином змінювати рельєф придомової території, завозити будматеріали, техніку та інше на придомову територію або робити будь-якого роду ремонтні роботи, міняти замки, робити будь-які інші дії, що порушують права ОСОБА_1 та права дітей на користування будинком, заборонити відповідачу надавати дозвіл будь-яким стороннім особам без згоди та присутності ОСОБА_1 заходити та вселятися в будинок, розташований за адресою м. Одеса, вул. Тіниста, 18.

У судовому засідання представник позивача підтримав заяву, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечував, надав до суду письмові заперечення проти заяви.

Представник третьої особи вирішення заяви про забезпечення позову залишив на розсуд суду.

Дослідивши надані матеріали та заслухавши думку учасників судового процесу, суд вважає заяву про забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою сторін, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З урахуванням заявлених позовних вимог суд доходить висновку, що забезпечення позову у справі про визнання малолітньої дитини такою, що втратила право на користування житлом та про зобовязання та заборону вчиняти певні дії шляхом накладення арешту на житловий будинок, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 не вплине на можливість виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги мають немайновий характер, а тому забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок відповідача не узгоджується із заявленими позовними вимогами.

При цьому суд приймає до уваги, що спір про право власності на житловий будинок та земельну ділянку розташовані за адресою м. Одеса, вул. Тіниста, 18 вже був вирішений судом при розгляді іншої цивільної справи і з цього приводу наявне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2012 р. по справі №1522/19381/12, яке набрало чинності.

Відносно забезпечення позову шляхом встановлення заборони відповідачу ОСОБА_2 (який є власником житлового будинку, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Тіниста, 18) або будь-яким іншим особам зносити та руйнувати будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Тіниста, 18 та самостійно, без згоди ОСОБА_1, заборони здійснювати ремонти роботи, роботи по переплануванню цього дому, розривати чи будь-яким іншим чином змінювати рельєф придомової території, заборони завозити будматеріали, техніку та інше на придомову територію або робити будь-якого роду ремонтні роботи, міняти замки, робити будь-які інші дії, що порушують права ОСОБА_1 та права дітей на користування будинком, заборони відповідачу ОСОБА_2 надавати дозвіл будь-яким стороннім особам без згоди та присутності ОСОБА_1 заходити та вселятися в будинок, розташований за адресою м. Одеса, вул. Тіниста, 18, суд доходить висновку, що вказані заходи забезпечення позову є ідентичними до позовних вимог, які заявлені ОСОБА_1 і стосуються заборони відповідачу ОСОБА_2 вільно розпоряджатися будинком, який належить йому на праві власності. Тому вжиття судом заходів забезпечення позову які по своїй суті повторюють заявлені позовні вимоги призведе до фактичного ухвалення рішення без розгляду справи по суті, оскільки позовні вимоги та способи забезпечення позову збігаються і направлені на заборону відповідачу без дозволу ОСОБА_1 розпоряджатися обєктом нерухомого майна, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Таким чином, суд доходить до висновку, що обрані способи забезпечення позову в частині накладення арешту на житловий будинок відповідача не стосуються виконання судового рішення у випадку задоволення позову, а вжиття заходів забезпечення позову в частині заборони відповідачу проводити ремонтні, будівельні роботи, завозити будівельні матеріали, техніку на придомову територію, або робити будь-якого роду ремонтні роботи, міняти замки, робити будь-які інші дії та ін., призведе до фактичного передчасного ухвалення рішення без розгляду справи по суті.

З огляду на вищевикладене, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 151-153, 210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 за участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання малолітньої дитини такою, що втратила право на користування житлом, та про зобовязання та заборону вчиняти певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:

25.05.2015