Справа № 486/375/15-ц
Провадження № 2/486/318/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Падалка В.О.

при секретарі Асєєвій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про вселення, визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні,

ВСТАНОВИВ:

13.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення, визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні квартирою № 49 по проспекту Леніна, 7 в м. Южноукраїнську Миколаївської області.

Ухвалою суду від 24.04.2015 року до участі у справі було залучено в якості співвідповідача ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримав в повному обсязі.

ОСОБА_1 пояснив, що з 1998 року він з відповідачкою ОСОБА_2 проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу та з її згоди вселився в належну їй квартиру АДРЕСА_1, де зареєструвався 02.10.1998 р.

14.01.2000 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 Вони проживали однією сімєю, але згодом їх відносини погіршилися. Тому 10.07.2014 року він добровільно залишив квартиру, віддав ключі від квартири ОСОБА_2 та проживає з іншою жінкою по б-ру. Шевченко м. Южноукраїнська Миколаївської обл. Вони домовилися з ОСОБА_2, що він не претендує на спірну квартиру, а вона віддасть йому автомашину «Hyundai», яку вони придбали під час шлюбу. Він ніколи не намагався вселитися в спірну квартиру, відповідачі йому не чинили перешкод у вселенні в квартиру та у користуванні нею.

В звязку з тим, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про розподіл майна подружжя, в тому числі і автомашини «Hyundai», він звернувся до суду з цим позовом і просить вселити його в квартиру АДРЕСА_2, зобов'язавши відповідача не чинити йому перешкод у користуванні нею. Крім того, ОСОБА_1 просить визначити порядок користування квартирою, виділивши йому в користування спальню - 12,6 кв.м., відповідачу залишити в користуванні житлові кімнати площею 9,9 кв.м. та 20,0 кв.м., а кухню, ванну кімнату, туалет, коридори та балкон (лоджію) - залишити у спільному користуванні.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали. Відповідачі пояснили, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 належало їм по 1/2 частині кожному. ОСОБА_1 з 1998 року проживав однією сімєю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу та з її згоди вселився в належну їй квартиру № 49 будинку № 7 по пр-ту. Леніна в м. Южноукраїнську Миколаївської області, де зареєструвався 02.10.1998 р.

Згідно договору дарування, посвідченого Южноукраїнською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 31.03.2015 року за №365 1/2 частка квартири, що належала ОСОБА_2, перейшла у власність ОСОБА_3 Тому власником квартири на цей час є ОСОБА_3

В липні 2014 року ОСОБА_1 добровільно залишив квартиру, віддав ключі та проживає з іншою жінкою. Він ні коли не намагався вселитися до спірної квартири і вони не чинять йому перешкод у користуванні квартирою. Замки на вхідній двері до цього часу не мінялися.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданої 17.11.1994 року Відділом приватизації житла ВО "ЮУ АЕС" та інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 01.04.2015 року квартира № 49 в будинку № 7 по пр-ту. Леніна в м. Южноукраїнську Миколаївської області належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - по 1/2 частці кожному (а.с. 20-21,28).

Згідно договору дарування, посвідченого Южноукраїнською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 31.03.2015 року за №365, 1/2 частка квартири, що належала ОСОБА_2, перейшла у власність ОСОБА_3

Як вбачається з довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 30.04.2015 року, в квартирі № 49 в будинку № 7 по пр-ту. Леніна в м. Южноукраїнську Миколаївської області станом на 30.04.2015 року зареєстрований ОСОБА_1 з 02.10.1998 року, відповідач по справі ОСОБА_2 вибула 11.04.2015 року, а ОСОБА_3 вибув 28.09.2007 року (а.с. 36).

Відповідно до копії свідоцтва про одруження І-ФП №021745, виданого 14.01.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Южноукраїнська Миколаївської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.01.2000 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с 3).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 1998 року проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 та з її згоди вселився в належну їй квартиру АДРЕСА_1, де 02.10.1998 р. зареєструвався.

Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.ч.2, 3 ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в позивача ОСОБА_1 наявні такі ж права і обов'язки щодо оспорюваного жилого приміщення, як і у власника даного приміщення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки відповідачі будь-яких перешкод у користуванні спірною квартирою позивачу ОСОБА_1 не чинять, він добровільно залишив місце свого мешкання та віддав ключі від квартири, замків на вхідних дверях до цього часу ніхто не змінював, ніяких спроб вселитися ОСОБА_1 не здійснював, суд вважає, що ОСОБА_1 не надав належних, допустимих та достатніх доказів для підтвердження наявності перешкод у користуванні спірною квартирою.

Тому право ОСОБА_1 на проживання в спірній квартирі, відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не порушено, а правові підстави для його захисту в судовому порядку, при зверненні до суду з вказаними вимогами, відсутні.

Суд також не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо визначення порядку користування спірною квартирою, враховуючи наступне.

Позивач просить виділити йому у користування кімнату площею 12, 6 кв.м., відповідачу виділити у користування кімнату площею 9,9 кв.м. та 20,0 кв.м., а кухню, ванну кімнату, туалет, коридори та балкон (лоджію) - залишити у спільному користуванні.

З копії плану квартири АДРЕСА_3 вбачається, що зазначена квартира складається з кімнати площею 12,6 кв.м, кімнати площею 9,9 кв.м та кімнати площею 20,0 кв.м, при цьому, вхід до балкону (лоджії) проходить через прохідну кімнату площею 12, 6 кв.м. (а.с. 43-44).

Враховуючи такі обставини, суд вважає, що планування спірної квартири не дозволяє визначити конкретний порядок користування цією квартирою, оскільки кімната площею 12,6 кв.м., яку просить виділити йому у користування ОСОБА_1 - прохідна і тільки через неї є прохід до балкону (лоджії), який пропонується залишити у загальному користуванні. Тому суттєво будуть порушені права інших членів сім'ї, оскільки вони не зможуть користуватися балконом (лоджією).

Отже, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та в задоволенні його слід відмовити.

Також, згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про вселення, визначення порядку користування квартирою та усунення перешкод у користуванні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_6