АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/6045/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 644/1381/15-ц Лігус С.М.
Категорія: стягнення збитків Доповідач-Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді: Гальянової І.Г.,

суддів: Колтунової А.І.,

Костенко Т.М.,

за участю секретаря: Галушко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства завод « Електроважмаш» на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства заводу «Електроважмаш» про стягнення збитків та моральної шкоди у зв»язку з невиконанням судового рішення,-

ВСТАНОВИЛА :

13 лютого 2015 року позивач звернувся до суду з позовом , в якому , з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь 805,90 грн. інфляційних втрат за час прострочення виконання судового рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2013 року за період з 09.07.2014 року по 13.10.2014 року; 3 % річних в сумі 155, 27 грн. ; 100,98 грн. боргу з інфляційним збільшенням за час прострочення виконання вказаного судового рішення за період з 09.07.2014 року по 15.01.2015 року; 1,62 грн. 3% річних від простроченої суми та не отриманої суми в розмірі 90, 22 грн. за час прострочення виконання вказаного судового рішення з 09.07.2014 року по 15.01.2015 року ; 2504,06 збитків у вигляді інфляційних втрат за вказаним рішенням суду за період з 19.09.2013 року по 13.10.2014 року, а всього 3567,83 грн. та 137,84 грн. за додатковим уточненим розрахункам , а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, розмір якої визначає у 10 000,00 грн..

Свої вимоги, обгрунтовує тим, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року його було поновлено на посаді майстра стрижневої дільниці цеху №111 сталевого литва та термообробки ДП заводу «Електроважмаш» . Вказане рішення допущено до негайного виконання та з ДП завод «Електроважмаш» на його користь стягнуто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 26 лютого по 18 вересня 2013 року включно в сумі 18565,40 грн. та 1000,00 грн. моральної шкоди , а всього 18565, 40 грн.

Як на підставу позовних вимог щодо відшкодування вказаних збитків, позивач , з посиланням на ст. 22, ч.1 ст. 509, частин 2та 5 ст. 11, ч.2 ст. 625 ЦК України, зазначає, що вказане рішення суду в частині виплати середньої заробітної плати та моральної шкоди виконано лише 13.10.2014 року та на його розрахунковий рахунок надійшло 19475, 18 грн., а решта суми в розмірі 90, 22 грн. до теперішнього часу не надійшла

Як на підставу відшкодування йому відповідачем моральної ( немайнової) шкоди, позивач з посиланням на вимоги ст.ст. 1167 ЦК України,ст. 237-1 КЗпП України, ч.5 ст. 124 Конституції України, зазначає, що після наказу від 17.11.2014 року про поновлення його на роботі відповідач створив конфліктну ситуації ,здійснює на нього тиск та порушує його права та законні вимоги, спричиняє протягом восьми місяців моральну шкоду, перешкоджаючи судочинству, своїми запереченнями та поясненнями. Також вказує,що своїми діями посадові особи ДП завод «Електроважмаш» спонукали працівників ДВС , державних органів та суду до підтримки незаконних дій , не визнали вказані його позовні вимоги , чим порушили його звичні зв»язки й побут ,що призвело до витрати ним зайвих зусиль з налагоджування грошовим забезпеченням його неповнолітніх дітей та призвело до загибелі його мами. Позивач як на підставу відшкодування моральної шкоди також зазначає на підрив його професійної репутації записами в трудовій книжці про звільнення ,зруйнувало його трудові стосунки в колективі і що, у відповідності до вимог ст. 237-1 КЗпП України, ч.5 ст. 124 Конституції України, є підставою для відшкодування йому такої шкоди( а.с.2-6, 36-40,141-144).

Рішенням Орджонікіджевського районного суду м.Харкова від 01 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково. Суд стягнув з ДП заводу «Електроважмаш» на його користь збитки в сумі 3567,83 грн. та відмовив ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ДП «Електроважмаш»132,84 грн. за додатковим розрахунком та 10 000,00 грн. моральної шкоди.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 03 липня 2015 року з ДП завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_4 стягнуто судові витрати в сумі 243, 60 грн..

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при ухваленні рішення не враховано як доказ сплату підприємством позивачу усіх належних йому сум, а саме : 18565, 40 середнього заробітку та 1000,00 грн. моральної шкоди, які були перераховані позивачу на наданий ним розрахунковий рахунок на підставі постанови ВДВС про відкриття виконавчого провадження, у зв»язку з чим зазначає на відсутність прострочення грошового зобов»язання з боку ДП задод «Елекстроважмаш».

Позивач в судове засідання суду апеляційної інстанції не з»явився, будучи належним чином , у відповідності до ч.3 ст. 76 ЦПК України, повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки ( а.с.193). Про причини неявки в судове засідання не повідомляв та з»явився до суду під час проголошення судом вступної та резолютивної частини рішення.

Згідно до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

З огляду на наведене судова колегія вважала за необхідне розглянути справу за відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог,заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги позивача та стягуючи з ДП заводу «Електроважмаш» на його користь збитки в сумі 3567,83 грн., суд виходив з того, що виниклі між сторонами правовідносини , пов»язані з невиконання відповідачем рішення Московського районного суду м.Харкова щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу регулюються ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 509, ч.2 ст. 625 ЦК України.

Однак погодитись з таким висновком суду не можна.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року, ОСОБА_4 було поновлено на посаді майстра стрижневої дільниці цеху №111 сталевого литва та термообробки ДП заводу «Електроважмаш», а також стягнуто з ДП завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_4 18565 грн. 40 коп. середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 26.02.2013 року по 18.09.2013 рік., 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 229 грн. 40 коп. судового збору. Рішення в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання ( а.с. 7-8).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 року, рішення Апеляційного суду Харківської області від 07.04.2014р. скасовано, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013р. залишено без змін ( а.с.9-12).

Вказані обставини справи свідчать про те, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року набрало законної сили 09.07.2014 року.

Матеріали справи також свідчать про те, що на виконання зазначеного рішення суду в частини стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 18565, 40 грн. та в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. 03.вересня 2014 року Московським районним судом м.Харкова були видані виконавчі та постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківської міського управління юстицію від 15.09. 2014 року по зазначеним виконавчим листам були відкриті виконавчі провадження (а.с.14-15, 58-59) .

Матеріали справи також свідчать про те, що платіжним дорученням 12382 від 13 жовтня 2014 року на виконання зазначених виконавчих листів ДП завод «Електроважмаш» перераховано 19565, 40 грн. ( а.с.61).

13 жовтня на рахунковий рахунок позивача було отримано 19475, 18 грн. тобто на 90,22 грн. менше ніж стягнуто за вказаним рішенням суду ( а.с.23-24).

Вказані обставини справи свідчать про те, що між сторонами склались правовідносини, пов»язані з виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013 року , ухваленого з приводу виниклих між сторонами трудових правовідносин щодо поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди .

Згідно зі статтею 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Між тим, стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за змістом вказана норма ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов'язання за наявності договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення.

Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що частина п'ята статті 11 ЦК України, яка передбачає, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України, оскільки між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства.

Також не виникають між сторонами встановлені ч.2 ст. 625 ЦК України зобов»язальні правовідносини в частині невиконання відповідачем зазначеного рішення суду щодо стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн., у зв»язку з тим, що в даному випадку між сторонами наявні правовідносини, пов»язані з завданням позивачу шкоди, спричиненої внаслідок порушення його трудових прав відповідачем. Відшкодування ж моральної ( немайнової шкоди) це відповідальність, а не боргове зобов»язання відповідача перед позивачем.

Суд першої інстанції на вимоги зазначених вище норм матеріального права уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку , що положення частини другої статті 625 ЦК України до вказаних вище виниклих між сторонами трудових правовідносин та з рішення суду від 19 вересня 2013 року про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - виникли зобов'язальні правовідносини .

Порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення зазначених норм матеріального права, у відповідності до вимог пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, є обов»язковою підставою для його скасування, з ухваленням у справі нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Між тим, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат та 3 % річних ґрунтуються на передбаченій частиною 2 статті 625 ЦК України відповідальності за порушення виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, спричиненої внаслідок його незаконного звільнення , яка з зазначених вище підстав застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин не підлягає, у зв»язку з чим підстави для стягнення з відповідача на його користь 3567,83 грн. інфляційних втрат та 3% річних, відсутні.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу в задоволенні позовних вимог сторонами в апеляційному порядку не оскаржуються, а тому законність і обгрунтованість рішення суду в цій частині, у відповідності до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

За таких обставин в іншій частині рішення суду підлягає залишенню його без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 317, 319, 218 ЦПК України , судова колегія -,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства завод «Електроважмаш» задовольнити частково.

Змінити рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 01 липня 2015 року скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення з Державного підприємства завод «Електроважмаш» збитків в сумі 3567,83 грн..

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :