Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Дніпровського району м. Херсона, який діє в інтересах держави, до Херсонської міської ради, ОСОБА_6 про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки до комунальної власності, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року прокурор Дніпровського району м. Херсона в інтересах держави звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати незаконними (недійсними) рішення Херсонської міської ради від 04 вересня 2007 року № 541 та від 05 жовтня 2007 року № 597, виданий відповідачу державний акт на право власності на земельну ділянку, вилучити у ОСОБА_6 та повернути до земель комунальної власності Херсонської міської ради земельну ділянку площею 0,0600 га по АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 28 липня 2015 року, позов задоволено.

Визнано незаконними (недійсними) рішення Херсонської міської ради від 04 вересня 2007 року № 541 в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 площею 0,06 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); рішення Херсонської міської ради від 05 жовтня 2007 року № 597 в частині затвердження проекту із землеустрою та надання у власність земельної ділянки ОСОБА_6 по АДРЕСА_1, площею 0,06 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Визнано недійсним свідоцтво про право власності № НОМЕР_1, видане 28 лютого 2014 року реєстраційною службою Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, на земельну ділянку площею 0,0541 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_6

Вилучено у ОСОБА_6 та повернуто до земель комунальної власності Херсонської міської ради земельну ділянку площею 0,0541 га, розташовану по АДРЕСА_1 надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, на підставі ст. 21 ЗК України дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову прокурора і визнання рішення ради незаконним, а виданого на його підставі державного акта на право власності на землю недійсним.

З указаним висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

У статті 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що рішенням Херсонської міської ради від 04 вересня 2007 року № 7541 ОСОБА_6 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки, площею 0,0600 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Херсонської міської ради від 05 жовтня 2007 року № 597 затверджено проект із землеустрою та технічної документації зі складання державних актів на право власності та договорів оренди земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд та передачу земельних ділянок у власність, надано у власність ОСОБА_6 вищевказану земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу Херсонської міської ради .

27 листопада 2007 року ОСОБА_6 було видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована по АДРЕСА_1.

Із матеріалів справи вбачається, що заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_6 вказував на пропуск прокурором строку позовної давності (а. с. 208-210).

Суди попередніх інстанцій, відхиляючи доводи відповідача, виходили із того, що прокурором не пропущено строк позовної давності.

Вказаний висновок судів не відповідає вимогам закону.

У статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Тобто положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-178цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.

Разом з тим суди не перевірили, в чиїх інтересах пред'явлено позов, у зв'язку з чим не встановлено початок перебігу строку позовної давності.

Ураховуючи, що судами не дотримані вимоги процесуального закону, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалені судові рішення законними та обґрунтованими визнати не можна, а тому вони на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 28 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийГ.В. Юровська
Судді: А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана