Справа № 462/1235/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 липня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків від простроченої заборгованості за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про стягнення з ОСОБА_2 600 євро відсотків від простроченої заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 10.12.2010 року вона позичила відповідачу гроші в сумі 2000 євро на термін до 10.01.2011 року, зі сплатою позичальником до 10 числа кожного місяця трьох відсотків від суми позики за кожен місяць користування позиченими коштами. Рішеннями Галицького районного суду м.Львова від 11.10.2011 року, 02.10.2013 року та 27.05.2014 року із ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за вказаним договором, в тому числі відсотки за користування грошовими коштами станом на 10.04.2014 року. Проте на даний час відповідач суму позики не повернула і має заборгованість за користування грошовими коштами за період з 10.04.2014 року до 10.02.2015 року в розмірі 600 євро.

Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України.

Відповідач, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або іншихречей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 10.12.2010 року між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого позивач ОСОБА_1 позичила відповідачу ОСОБА_2 2000 євро, з терміном повернення до 10.01.2011 року та сплатою процентів у розмірі 3 % від суми позики за кожен місяць користування позиченими коштами.

Також встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 11.10.2011 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 2000 євро заборгованості за договором позики та 360 євро відсотків (а.с.14), рішенням Галицького районного суду м.Львова від 02.10.2013 року із ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто 1440 євро, що еквівалентно 15004,80 грн., заборгованості за договором позики (а.с.13) та рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27.05.2014 року із ОСОБА_2 стягнуто 540 євро, що еквівалентно 8652,25 грн., заборгованості за договором позики (а.с.15).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач не виконала свого зобов'язання за договором позики, своєчасно не повернувши позиченої суми коштів, продовжує користувалась грошовими коштами з 10.04.2014 року по 10.02.2015 року, відтак сума заборгованості від 3% від суми позики за вказаний період часу складає 600 євро, що в еквіваленті станом на день винесення рішення, становить 14400 грн.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що докази повернення позивачу грошей відповідачем за договором позики відсутні, тому суд вважає, що позов є підставний, грунтується на законі, а відтак підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.11).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 527, 530, 610-612, 625, 1046-1050 ЦК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 600 євро, що в еквіваленті становить 14400 грн., заборгованості по сплаті відсотків за договором позики від 10.12.2010 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.