АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6343/15 Справа № 205/154/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 року

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра»), приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу області ОСОБА_3 (далі приватний нотаріус Дніпропетровського МНО ОСОБА_3М.) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що 19 серпня 2014 року на його адресу надійшла постанова Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 11 серпня 2014 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_3 від 17 лютого 2014 року.

Посилаючись на те, що виконавчий напис нотаріуса здійснений з порушенням норм чинного законодавства, просить суд визнати виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за №559 від 17 лютого 2014 року, який винесений на підставі договору іпотеки №122 від 26 вересня 2005 року та зареєстрований в реєстрі №2855, про стягнення з нього грошових коштів у розмірі 1.181.102 грн.45 коп., як такий, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2015 року та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як зазначено у п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року №3, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч.2 ст.50 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Районним судом вірно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 26 вересня 2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №8/2005/840-К/122-Н, згідно умов якого банк надав останньому кредитні кошти у загальному розмірі 33.000 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1, на строк до 20 вересня 2015 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між банком та ОСОБА_2 26 вересня 2005 року укладений договір іпотеки №122, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №2855, відповідно до умов якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_2.

Згідно із ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виконавчий напис вчинено правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Частинами 1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, у цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги не минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

Відповідно до пп.2.3 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №282/20595, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

З матеріалів справи вбачається, що 14 січня 2014 року на адресу позивача ОСОБА_2 ПАТ КБ «Надра» цінним листом направлена письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором №8/2005/840-К/122-Н від 26 вересня 2005 року, де зазначена заборгованість на 24 грудня 2013 року в розмірі 45.935 доларів США 58 центів та 782.496 грн.07 коп. та розяснено, що у разі невиконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту, вважається істотним порушенням умов кредитного договору, а тому банк буде змушений почати примусове стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема звернути стягнення на предмет іпотеки (п.5.1 договору іпотеки) (а.с.36,37).

17 лютого 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис за реєстровим №559, яким в рахунок погашення вимог ПАТ КБ «Надра» про стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 30.604 долара США 70 центів, заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 15.330 доларів США 88 центів, що взагалі складає 45.935 доларів США 58 центів, еквівалент за курсом НБУ на 17 лютого 2014 року складає 396.906 грн.38 коп., та суми пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 700.388 грн.38 коп., суми штрафу в розмірі 26.376 грн. 90 коп., суми комісії в розмірі 55.730 грн.79 коп., що складає 782.496 грн.07 коп., запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 (а.с.4).

Постановою заступника начальника Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 18 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису.

Встановивши у справі, яка переглядається, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Доводи апелянта про те, що сума зазначена у виконавчому написі та сума у розрахунку заборгованості є більшою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки загальна сума заборгованості змінюється щоденно в сторону збільшення залежно від тривалості затримки сплати боргу та коливанню курсу іноземної валюти до національної валюти - гривні.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Посилання апелянта на те, що районним судом не взятий до уваги той факт, що в провадженні Шевченківського районного суду м.Києва з квітня 2014 року перебуває цивільна справа за його позовом до ВАТ КБ «Надра» про зміну кредитного договору, не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог, оскільки на час вчинення виконавчого напису 17 лютого 2014 року такого спору не існувало.

Доводи ОСОБА_2 про те, що нотаріус не міг вчиняти виконавчий напис через дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», також не можуть бути взяти до уваги, оскільки даний закон не регулює діяльність нотаріуса, який не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта є також хибними, а тому колегією суддів не приймаються до уваги, так як зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_5