22-ц/775/813/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції: Копилова Л.В.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Кочегарової Л.М., Лоленко А.В.,

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, про стягнення заборгованості по аліментам і неустойки за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, уточнюючи редакцію позовних вимог в подальшому (а.с. 75-76, 122-123, 134-135), посилалась на наступне. На підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 15.03.1999р. В 2006 році вона відкликала з Орджонікідзевського ВДВС виконавчий лист внаслідок досягнення домовленості із відповідачем про добровільне надання дитині матеріальної допомоги. Згодом відповідач не регулярно і не в недостатньому обсязі сплачував аліменти, тому вона в липні 2013 року в-друге пред'явила виконавчий лист для примусового виконання. Внаслідок прострочення відповідачем сплати аліментів за період з липня 2010 року по 01.04.2015р. утворилася заборгованість у розмірі 24581,74грн., яку просила стягнути разом з пенею на підставі ст. 196 СК України у розмірі 283238,67грн., обчисленою за період з липня 2010 року по 01.04.2015р., а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені нею судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів за період з липня 2010р. по 01 квітня 2015р. в розмірі 24581,74грн., неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів 24000грн., судовий збір в сумі 243,6грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 і його представника відповідача - ОСОБА_5, які підтримали доводи скарги, заперечення проти скарги позивача ОСОБА_3 і її представника - ОСОБА_6, пояснення представника Орджонікідзевського ВДВС - Малашкової В.А., яка не підтримала апеляційної скарги відповідача, дослідивши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24.03.1999р. з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15.03.1999р (а.с. 6-10).

З 1999 року вказане рішення було піддано примусовому виконанню через Орджонікідзевський ВДВС. Постановою державного виконавця від 10.01.2006р. виконавчий лист повернутий стягувачу за її заявою.

В-друге виконавчий лист № 2-1040 пред'явлений до примусового виконання 15.07.2013р., за яким відкрито виконавче провадження, що досі триває.

Із довідки-розрахунку державного виконавця Орджонікідзевського відділу ДВС вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 з виплати аліментів станом на 16 липня 2013 року за період з 15.07.2010р. складає 24721,76 грн. Після повторного пред'явлення виконавчого листа до виконання ОСОБА_2 у липні 2013 року заборгованості по поточних платежах відповідач не має.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідач, будучи обізнаним про свій обов'язок сплачувати на неповнолітню доньку ОСОБА_4 аліменти, належним чином не виконує рішення суду по сплаті аліментів на дитину, через що утворилась заборгованість з липня 2010р. по 16 липня 2013 року, із врахуванням переплат, в розмірі 24581,74грн. Враховуючи вину відповідача в порушенні свого зобов'язання з утримання дитини, суд математично обчислив неустойку в розмірі 283238,67грн. в межах заявлених вимог, відрахувавши переплату аліментів в 2014р. (543,46грн.), але зменшив розмір неустойки до стягнення з відповідача до 24тис.грн. із урахуванням його матеріального і сімейного стану, бо той, окрім доньки ОСОБА_4, має двох неповнолітніх дітей у іншому шлюбі в іншій родині з соціальним статусом багатодітної, до складу якої входить ще й неповнолітня дитина другої дружини.

Однак, повністю з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину.

За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Як встановлено судами, виконавчий документ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 перебував на виконанні у державній виконавчій службі до 2006 року і знову був пред'явлений стягувачем до примусового виконання у липні 2013 року.

З огляду на викладене, положення ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець мав вчиняти дії по стягненню аліментів у т.ч. заборгованості за аліментами в разі виникнення такої.

Частиною 4 ст. 194 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Чинним законодавством не передбачена можливість стягнення заборгованості за аліментами, яка утворилась при виконанні судового рішення про їх стягнення, шляхом подання позову про її стягнення в судовому порядку у іншій справі, на відміну від такої можливості, якщо заява платника була подана добровільно в позасудовому порядку за ст. 187 СК України за місцем роботи або наявний спір про розмір заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_3 про визначення розміру заборгованості подана в ході вирішення справи судом першої інстанції у березні 2015 року. Позивачем або відповідачем не заявлялись відповідні вимоги з приводу оспорення розміру визначеної державним виконавцем заборгованості, в чому вбачається відсутність спору про розмір утвореної заборгованості відповідача по аліментам.

При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Отже, оскаржуване в даній справі рішення в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за період з липня 2010р. по 01 квітня 2015 року в сумі 24581,74грн., яке не грунтується на нормах матеріального права, і створює подвійний спосіб захисту для позивача (поряд із обов'язком державного виконавця стягнути цей же борг) підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, бо повторне стягнення з платника аліментів боргу недопустиме.

Умовою відповідальності платника аліментів в сенсі конструкції ст. 196 СК України, що породжує наявність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки, є склад порушення, що має встановити суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України: факт заборгованості за аліментами, доведена вина платника аліментів в її утворенні.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань по сплаті аліментів можливо лише в тому випадку, коли заборгованість виникла з незалежних, поважних причин, які в кожному конкретному випадку оцінюються судом з огляду на обставини справи.

Відповідач з ухваленням в 1999 році судового рішення про стягнення з нього аліментів був обізнаний, виконання рішення з моменту першого пред'явлення його до ВДВС виконувалось, як повідомив в судовому засіданні апеляційного суду відповідач, шляхом стягнення аліментів на доньку з його зарплати. І про пред'явлення стягувачем у липні 2013 року виконавчого листа повторно він також знав.

Вина відповідача в утворенні з липня 2010 року заборгованості по аліментам доведена, а ознак наявності поважних причин, які об'єктивно унеможливили сплату аліментів на дитину, не здобуто ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження. Тому не можна погодитись із доводами апеляційної скарги відповідача про відсутність його вини в утворенні заборгованості, як підстави звільнення від відповідальності, регламентованої ст. 196 СК України.

Ті обставини, що боржник не був обізнаний державним виконавцем про розмір утвореної з його ж вини заборгованості через неналежне виконання грошового зобов'язання перед дитиною, рівно як і не повідомлення державним виконавцем платника аліментів про пред'явлення виконавчого листа повторно - не можна вважати підставами для звільнення від передбаченої законом відповідальності ОСОБА_2, який порушив свій обов'язок зі сплати аліментів, бо право одержувача аліментів на стягнення неустойки не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». З цих же підстав не можна черпати відсутність підстав для стягнення неустойки в тому, що позивач не пред'являла виконавчий лист протягом тривалого часу, бо відповідач має, як вказувалось раніше, персоніфікований обов'язок своєчасно і в повному обсязі надавати своїй дитині матеріальну допомогу, зокрема, в присудженому судом розмірі, самоконтролюючи такий процес, і безпосередньо на нього покладається повний спектр відповідальності за недотримання цього обов'язку.

Встановивши, що з вини відповідача виникла заборгованість за аліментами у сумі 24581,74грн., суд дійшов обґрунтованого висновку про покладення на нього відповідальності у вигляді стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Проте, суд апеляційної інстанції не може погодитись із вживаною судом першої інстанції формулою розрахунку неустойки, виходячи з загальної кількості днів прострочення до 01.04.2015р., з таких міркувань.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку за ст. 180 СК України утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки заборгованість виникає поступово і розраховується за кожен місяць, то і неустойка (пеня) розраховується за кожен місяць окремо.

Тож, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Обчислення суми неустойки повинно проводитися із визначеного державним виконавцем розміру нарахованих аліментів за місяць, суми несплачених відповідачем аліментів саме за той місяць, в якому не проводилося стягнення аліментів.

Із врахуванням довідок ВДВС від 23.06.2015р. з помісячним розрахунком заборгованості ОСОБА_2 з липня 2010 року по липень 2013 року включно (а.с. 106, 126-127, 138), пеня розраховується за весь вищевказаний період у розмірі 1% відсотка від суми несплачених аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та складає:

липень 2010р. з 15.07.2010р. 314,77грн.х1%х17дн.=53,51грн.

серпень 2010р. 574х1%х31дн.=177,94грн.

вересень 2010р. 574х1%х30дн.=172,20 грн.

жовтень 2010р. 574х1%х31дн.=177,94грн.

листопад 2010р. 574х1%х30дн.=172,20грн.

грудень 2010р. 574х1%х31дн.=177,94грн.

січень 2011р. 574х1%х31дн.=177,94грн.

лютий 2011р. 574х1%х28дн.=160,72грн.

березень 2011р. 649,25х1%х31дн.=201,27грн.

квітень 2011р. 649,25х1%х30дн.=194,78грн.

травень 2011р. 649,25х1%х31дн.=201,27грн.

червень 2011р. 649,25х1%х30дн.=194,78грн.

липень 2011р. 649,25грн.х1%х31дн.=201,27грн.

серпень 2011р. 649,25х1%х31дн.=201,27грн.

вересень 2011р. 649,25х1%х30дн.=194,78грн.

жовтень 2011р. 649,25х1%х31дн.=201,27грн.

листопад 2011р. 743,75х1%х30дн.=223,13грн.

грудень 2011р. 743,75х1%х31дн.=230,56грн.

січень 2012р. 743,75х1%х31дн.=230,56грн.

лютий 2012р. 764,75х1%х29дн.=221,78грн.

березень 2012р. 764,75х1%х31дн.=237,07грн.

квітень 2012р. 764,75х1%х30дн.=229,43грн.

травень 2012р. 764,75х1%х31дн.=237,07грн.

червень 2012р. 777х1%х30дн.=233,10грн.

липень 2012р. 777грн.х1%х31дн.=240,87грн.

серпень 2012р. 777х1%х31дн.=240,87грн.

вересень 2012р. 849,75х1%х30дн.=254,93грн.

жовтень 2012р. 849,75х1%х31дн.=263,42грн.

листопад 2012р. 849,75х1%х30дн.=254,93грн.

грудень 2012р. 849,75х1%х31дн.=263,42грн.

січень 2013р. 655,10х1%х31дн.=203,08грн.

лютий 2013р. 655,10х1%х28дн.=183,43грн.

березень 2013р. 655,10х1%х31дн.=203,08грн.

квітень 2013р. 655,10х1%х30дн.=196,53грн.

травень 2013р. 655,10х1%х31дн.=203,08грн.

червень 2013р. 655,10х1%х30дн.=196,53грн.

липень 2013р. борг 244,44+228,88=473,02грн.х1%х31дн.=146,64грн.

Всього: 7554,59грн.

Саме така формула вирахування пені від суми несплачених кожного місяця аліментів за кожен день прострочення та обчислення її в межах одного місяця має бути застосована у даній справі, що відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01.07.2015 (справа № 6-94цс15).

З серпня 2013 року заборгованості по поточних платежах ОСОБА_2 не має, про що свідчать довідки ВДВС і первісні платіжні документи - поштові чеки-квитанції (а.с. 88, 94). Тому відсутні підстави для нарахування неустойки за період з 16.07.2013р. по 01.04.2015р.

Положеннями ч. 2 ст. 196 СК України передбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції про необхідність урахування матеріального і сімейного стану відповідача, який, окрім аліментного зобов'язання перед донькою ОСОБА_4, має багатодітну сім'ю з відповідним офіційним соціальним статусом (а.с. 34) з трьома неповнолітніми дітьми (ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 33, 35, 36), беручи до уваги дані податкових декларації підприємця ОСОБА_2 за період 2013-2014р.р. (а.с. 40-57), вважає, що розмір пені слід зменшити до 6 тис.грн.

Суд, проаналізувавши положення ч. 1 ст. 20 СК України, правильно визначився щодо незастосування до виниклих відносин, що витікають з неустойки в призмі аліментних зобов'язань, загальних положень щодо позовної давності.

Виходячи з наведеного колегія суддів визнає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини у справі, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни в частині розміру пені і скасування в частині стягнення заборгованості по аліментам та прийняття нового рішення згідно вищенаведеного мотивування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 25 червня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості по аліментам за період з липня 2010 року по 01.04.2015р. в розмірі 24581,74грн. скасувати і в задоволенні цієї частини позову ОСОБА_3 відмовити.

Це ж рішення суду в частині розміру пені змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 6 (шість тисяч) гривень за період з липня 2010 року по липень 2013 року включно.

Рішення в частині компенсації ОСОБА_3 за рахунок ОСОБА_2 судового збору залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А. Попова

Судді Л.М. Кочегарова

А.В. Лоленко