Ухвала іменем україни
27 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Парінової І.К.,Коротуна В.М.,Ступак О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі - ТОВ «Аверс-Сіті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, обґрунтовуючи вимоги тим, що 30 липня 2010 року між відповідачами укладено попередній договір купівлі-продажу приміщення № 413 на 12 поверсі, секція 5, загальною площею 73,86 кв. м у 454-квартирному 21/21-поверховому будинку по АДРЕСА_1. Відповідно до п. 1.3 попереднього договору сторони зобов'язалися у строк до 31 грудня 2010 року укласти основний договір на умовах і в порядку, визначених попереднім договором. Разом з тим, попередній договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки він укладений між відповідачами без наміру створення правових наслідків, і є фіктивним. Про відсутність наміру створення правових наслідків свідчить те, що в обумовлений попереднім договором строк між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не було укладено основний договір. Крім того, з огляду на стан приміщення при укладенні попереднього договору відповідачі могли усвідомлювати, що їм не вдасться укласти основний договір у строк до 31 грудня 2010 року. Також позивач вказував, що попередній договір припинив свою дію у зв'язку зі спливом строку його дії. Посилаючись на те, що попередній договір є фіктивним та керуючись ст. 234 ЦК України, позивач просив визнати недійсним з моменту укладення попередній договір купівлі-продажу приміщення № 413 на 12 поверсі, секція 5, загальною площею 73,86 кв. м у 454-квартирному 21/22-поверховому будинку у житловому комплексі по АДРЕСА_1, укладений 30 липня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловол С.М., зареєстрований в реєстрі за № 720.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 січня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Аверс-Сіті» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 215 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843253/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1> підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_02_12/pravo1/T030435.html?pravo=1>. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 315 ЦПК України, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи й вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові відповідно до вимог ст. 234 ЦК України з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним», виходячи з недоведеності позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, отже колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

І.К. ПаріноваВ.М. КоротунО.В. Ступак