Номер провадження: 22-ц/785/3326/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Бабія А.П.

ОСОБА_2

при секретарі Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_3'" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_2 від 27 лютого 2014 року, -

встановила:

У вересні 2010 року Публічне акціонерне товариство „Всеукраїнський ОСОБА_3" (далі ПАТ ОСОБА_5") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 369/07ф від 09.10.2007 року в розмірі 171 415,07 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 31.08.2010 року становить 1 402 326,92 грн., та про звернення стягнення на квартиру, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Ковальська (Кузнечна), 44, кв. 2, загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., що належить ОСОБА_6 та є предметом іпотеки за іпотечним договором від 10.12.2007 року за р. № 5025, шляхом надання ПАТ „ВіЕйБі Банк" права продажу цього предмета іпотеки від імені ОСОБА_6 та надання ПАТ „ВіЕйБі Банк" права на отримання будь-яких документів, необхідних для продажу цього предмета. Водночас позивач вимагав виселити та зняти з реєстраційного обліку всіх мешканців, що зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (Кузнечна), 44, кв. 2 (а.с.2-4).

В грудні 2010 року ПАТ „ВіЕйБі Банк" подав адресовану суду свою письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог до ОСОБА_4 та ОСОБА_6, згідно з якою вимагав стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 369/07ф від 09.10.2007 року в розмірі 1 395 718,52 грн. та звернути стягнення на квартиру, розташовану за адресою : м. Одеса, вул. Ковальська (Кузнечна), 44, кв. 2, загальною площею 49,4 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., що належить ОСОБА_6 та є предметом іпотеки за іпотечним договором від 10.12.2007 року за р.№ 5025, з наданням ПАТ „ВіЕйБі Банк" права продажу цього предмета іпотеки від імені ОСОБА_6 та права на отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно і замовлення технічного паспорту на цей предмет іпотеки, а також вимагав виселити ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 (Кузнечна) в м. Одесі (а.с.56).

В квітні 2011 року ПАТ „ВіЕйБі Банк" подав адресовану суду свою письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою вимагав стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 369/07ф від 09.10.2007 року в розмірі 1 395 871,61 грн.(а.с. 116).

В січні 2012 року ПАТ „ВіЕйБі Банк" подав адресовану суду свою письмову заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою остаточно вимагав стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 369/07ф від 09.10.2007 року в розмірі 1 398 904,89 грн. (а.с.239).

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на невиконання відповідачем ОСОБА_4 своїх зобов'язань за вищевказаним кредитним договором щодо повернення наданого кредиту та внесення плати за кредит у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором.

Представник позивача - ОСОБА_7 підтримав позов і просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву.

Направлена судом судова повістка відповідачу ОСОБА_4 була повернута судові з поміткою TOB „КСД Південь" про те, що відповідач не відчиняє двері.

Рішенням Приморського районного суду міста ОСОБА_2 від 27 лютого 2014 року позов публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_3" задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_3" заборгованість за кредитним договором № 369/07ф від 09.10.2007 року у загальному розмірі 1 398 904 (один мільйон триста дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот чотири) грн. 89 коп. (з яких: заборгованість за кредитом - 143 000,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (798,98 грн. за 100,00 дол. США) на 26.01.2012 року становить 1 142 541,40 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 25 957,20 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (798,98 грн. за 100,00 дол. США) на 26.01.2012 року становить 207 392,83 грн.; нарахована пеня - 48 970,66 грн.) та судові витрати в сумі 1 927 (одна тисяча дев'ятсот двадцять сім) грн. 30 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір в сумі 1 399 (одна тисяча триста дев'яносто дев'ять) грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі..

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством „Всеукраїнський ОСОБА_3" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 369/07ф від 09.10.2007 року відповідно до якого ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3", надав ОСОБА_4 кредит в сумі 30 000,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату укладання цього договору становить 757 500,00 грн., на термін користування по 08.10.2032 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами а процентною ставкою у розмірі 14% річних, з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом помісячними платежами згідно Графіку погашення заборгованості по кредиту та відсоткам, який є додатком № 1 до цього договору та його невід'ємною частиною, з кінцевою датою повернення кредиту та усіх нарахувань за ним - 08.10.2032 року.

07.08.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до вищевказаного кредитного договору, за умовами якої відсоткову ставку за користування кредитними коштами було встановлено в розмірі 15 % річних, а 01.12.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до цього договору, за умовами якої відсоткову ставку за користування кредитними коштами було встановлено в розмірі 16,5 % річних.

Позивач своєчасно та в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором № 369/07ф від 09.10.2007 року щодо надання відповідачу ОСОБА_4 кредитних коштів, що підтверджується заявою на видачу готівки № 625333 від 10.10.2007 року.

Проте ОСОБА_4 не виконує свої зобов'язання за цим договором щодо часткового повернення наданого кредиту (основної суми) та внесення плати за користування кредитом у встановлені цим договором терміни.

У відповідності до п.п. 2.7, 2.7.1, 2.7.1.1 цього кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній частині у випадку невиконання позивальником/майновим поручителем та/або поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором та/або умов іпотечного договору.

Згідно застережень 1,2, які містяться в п. 2.7 цього договору, сторони домовились, що реалізація положень п. 2.7 даного договору не буде розглядатися сторонами як одностороння зміна умов нього договору. Реалізація п. 2.7 даного договору є одним із способів виконання боргових зобов'язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін. При цьому, вимога вважається надісланою в день отримання її позичальником. Документом, що підтверджує відправлення банком листа про вимогу про усунення порушення, виконання порушеного зобов'язання та про дострокове погашення кредиту є квитанція поштового відділення про отримання відповідного рекомендованого листа позичальником чи повідомлення поштового відділення про неможливість вручити такий рекомендований лист позичальнику.

28.02.2011 року позивачем було направлено на адресу ОСОБА_4 письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитом, яка була отримана останньою 11.03.2011 року, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням.

Проте відповідач ОСОБА_4 залишила цю письмову вимогу банку без задоволення.

Станом на 26.01.2012 року заборгованість ОСОБА_4 перед позивачем за кредитним договором № 369/07ф від 09.10.2007 року склала 1 398 904,89 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 143 000,00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (798,98 грн. за 100,00 дол. США) на 26.01.2012 року становить 1 142 541,40 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 25 957,20 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (798,98 грн. за 100,00 дол. США) на 26.01.2012 року становить 207 392,83 грн.; нарахована пеня - 48 970,66 грн.

Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно вимогам ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст.203 ЦК України .

Згідно положенням ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно якому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначеності умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім цього, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, відступити від положень цих актів і врегулювати свої відносини на власний розсуд, і не можуть відступити від положень цих актів, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень цих актів відносин між сторонами.

Таким чином, відповідачка на момент його укладення договору не заперечувала свого вільного волевиявлення та своєї вільної згоди щодо всіх умов даного Кредитного договору.

На підставі викладеного суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оспорюванні умови договору не суперечать Цивільному Кодексу України та іншим актам цивільного законодавства.

При таких даних суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Що стосується стверджень зазначених в апеляційній скарзі стосовно виплати заборгованості, пропуску позовної давності щодо позовних вимог стосовно неустойки та інших, що суд повинен був зменшити розмір стягнення пені оскільки її розмір значно перевищує збитки, то вони спростовуються матеріалами справи.

Так з матеріалів справи вбачається, що заборгованість визначена позивачем з урахуванням сум сплачених відповідачкою, а відносно застосування строку позовної давності, то строк дії кредитного договору до 2032 року, а відносно позовних вимоги стосовно стягнення пені сама відповідачка в апеляційній скарзі зазначає, що останній платіж нею зроблений у 2010 році, а ОСОБА_3 звернувся до суду 08.09.2010 року, більш того відповідачкою будь-якої заяви про застосування строку позовної давності або зменшення розміру пені до суду першої інстанції не надавалось. Крім того сума заборгованості, яку ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачки складає 1 349 934,23 грн., а пеню 48 970,66 грн., а тому не можна вважати, що пеня перевищує суму збитків.

Відсутність позивача, або його представника відповідно до ст. 309 ЦПК України не є підставою для скасування рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягнув з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 1 927,30 грн. (з яких: витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подачу позову, -1 700,00 грн.; витрати, пов'язані з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. - 120.00 грн.; витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, - 107,30 грн.)

На підставі наведеного, враховуючи підстави з яких оскаржується рішення в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги переконливими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Між тим суд першої інстанції стягуючи судові витрати на користь позивача стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1 399,00 грн. (3219,00грн.-(1700,00грн.+ 120,00грн.).

Оскільки позивачем сплачена сума судових витрат необхідна для подачі позову до суду відносно якою суд першої інстанції прийняв рішення та стягнув з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати додатково стягувати суму судових витрат на користь держави не має необхідності.

При таких даних колегія суддів вважає необхідним в цій частині скасувати рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_2 від 27 лютого 2014 року по справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський ОСОБА_3'" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судового збору в сумі 1 399 (одна тисяча триста дев'яносто дев'ять) грн. 00 коп. скасувати.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

ОСОБА_9