АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Чех Н.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Українець Л.Д.,

секретар Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 березня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року відмовлено у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 березня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» просить вказану ухвалу суду скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу виконавчих листів. Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справа, в якій ухвалено рішення Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків від 12 березня 2015 року, не підсудна третейським судам згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди». У вказаній справі предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором за позовом банку, а тому вона не пов'язана із захистом прав споживача.

В судове засідання представник ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у відсутність апелянта.

Представник ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 і ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 квітня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту №08-038/201, відповідно до умов якого АКБСР «Укрсоцбанк» надало ОСОБА_2 кредит на придбання нерухомого майна в сумі 125000 доларів США, із сплатою 11,95 процентів річних строком до 19 квітня 2027 року.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором кредиту 20 квітня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №08-038/384.

29 липня 2009 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору кредиту, яким збільшено суму кредиту до 128740,04 доларів США, процентну ставку встановлено на рівні 14 процентів річних, змінено графік погашення кредиту та продовжений строк кредитування. Відповідні зміни були внесені сторонами і до договору поруки від 20 квітня 2007 року.

12 березня 2015 року Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків було ухвалено рішення, згідно з яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 2256759,72 грн., а також третейський збір в сумі 22967,60 грн.

В травні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 березня 2015 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року в задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Питання видачі виконавчих листі в на примусове виконання рішень третейських судів регламентовано главою 2 розділу VII-1 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 389-9 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 38910 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачемукладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Така правова позиція було висловлена Верховним Судом України в постановах №6-856цс15 від 02 вересня 2015 року, №6-2074цс15 від 04 листопада 2015 року, №6-1716цс15 від 11 листопада 2015 року.

ОскількиОСОБА_2 є споживачем послуг банку, спір виник щодозаборгованості закредитом, третейському судув силуположень пункту 14 частини1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справане підвідомча.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 березня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга представника ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», відхилити, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді