ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 174/530/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ілюшик І.А.

при секретарі Заіка А.В.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вільногірську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа КП «БТІ м. Вільногірська» про визнання приватизації квартири недійсною, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДМС України у Дніпропетровській області), ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа КП «БТІ м. Вільногірська» про визнання приватизації квартири недійсною.

В обґрунтування позову зазначив, що він був виписаний із квартири АДРЕСА_1 з порушенням встановленого порядку, тому приватизацію вважає проведеною незаконно. Позивач стверджує, що був прописаний та проживав в квартирі з 12.07.1988 року. У березні 199 року його дружина просила у нього паспорт, а після того, як його повернула, то він побачив відмітку про зняття з реєстраційного обліку. 18.07.2003 року він знову був зареєстрований у вищезазначеній квартирі за місцем проживання. 27.11.2014 року померла його дружина і він дізнався про те, що у той час коли він був виписаний квартира була приватизована ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5

Позивач просив суд визнати недійсним розпорядження Вільногірського міського голови Дніпропетровської області № 136 від 06.03.2000 року, про приватизацію квартири АДРЕСА_1, та свідоцтво про право власності на зазначену квартиру від 16.03.2000 року, на імя ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання зявився, позов та його обґрунтування підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, не весь час, але проживав. З реєстрації його було знято без його згоди та відома. Про те, що квартира приватизована він дізнався після смерті ОСОБА_6 коли прийняв спадщину.

Представник Вільногірської міської ради Дніпропетровської області позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити.

ОСОБА_2 в судове засідання зявилася, позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити. Пояснила, що ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 не проживав з 1992 року, з реєстрації знявся добровільно, а потім його було зареєстровано у 2003 році, коли виникло питання про отримання більшої квартири, однак вона так і не була отримана.

ОСОБА_5 та представник ГУ ДМС України у Дніпропетровській області в судове засідання не зявилися, до суду найшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

КП «БТІ м. Вільногірська» про день, час та місце судового розгляду повідомлялось належним чином.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6, яка померла 27.11.2014 року, є дружиною позивача, що вбачається з копій свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про смерть серія І-КИ № 615049 (а.с. 5, 6).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_1, позивач прийняв спадщину після померлої ОСОБА_6, а іншим спадкоємцем є ОСОБА_2

За відомостями КП «БТІ м. Вільногірська» за позивачем не зареєстровано право приватної власності станом на 23.03.2015 року (а.с. 8).

Спірна квартира перебувала у комунальній власності, її квартиронаймачем була

ОСОБА_6, що вбачається з копії договору від 12.07.1988 року (а.с. 52, 53).

Позивачем помилково зазначено, що підставою для видачі свідоцтва про право власності на житло та проведення реєстрації права власності є розпорядження міського голови № 136 від 06.03.2000 року відповідно до листа управління архітектури, капітального будівництва та житлово-комунального господарства Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 9).

Однак, згідно з розпорядженням органу приватизації № 136 від 06.03.2000 року від ОСОБА_6 надійшла заява про приватизацію квартири АДРЕСА_1, зазначену заяву задоволено, вказану квартиру передано в спільну сумісну власність ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5 На момент приватизації у спірній квартирі були зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5, що вбачається з копії довідки про склад сімї наймача ізольованої кватири та займані ними приміщення (а.с. 49, 50).

Свідоцтво про право власності видано 16.03.2000 року. Квартира АДРЕСА_1 зареєстрована в БТІ ВО ЖКГ м. Вільногірська на праві приватної, спільно-сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності і записана у реєстрову книгу № 6 за № 2035, що вбачається з відмітки на звороті свідоцтва про право власності (а.с. 34).

Зі відомостями ГУ ДМС України у Дніпропетровській області заяви про прописку за період 1999 року знищені в установленому порядку у 2003 році, талон зняття з реєстраційного обліку не зберігся, оскільки термін зберігання талону складає пять років (а.с. 39).

З форми А вбачається, що позивач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 12.07.1988 року, знятий з реєстраційного обліку 19.03.1999 року у с. Посуньки і знову зареєстрований 18.07.2003 року. Форма В містить аналогічну інформацію (а.с. 62).

У 2003 році позивача зареєстровано у спірній квартирі за заявою ОСОБА_6, яка збереглася та копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 63).

На цей час в квартирі зареєстрований ОСОБА_1, що підтверджується копією довідки про склад сімї від 04.08.2015 року за вих. № 1640 (а.с. 35).

З копії акту депутата від 26.12.2014 року № 980 вбачається, що за адресою АДРЕСА_2 проживала ОСОБА_6, яка померла 27.11.2014 року. За жінкою доглядала донька ОСОБА_4 Чоловік померлої був зареєстрований за даною адресою, але проживав в іншому місці. Він пішов від сімї у 1993 році та до нинішнього часу не мешкає. Фактично мешкає по вул. Привокзальна. 15. Акт складено в присутності трьох свідків, копію долучено за клопотанням відповідача ОСОБА_2 (а.с. 51).

З копії акту депутата від 29.09.2015 року № 1347 вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований у спірній квартирі, фактично проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 (спадщина від померлого родича). Умови його проживання незадовільні, акт складено в присутності двох свідків (а.с. 64).

Допитана за клопотанням відповідача ОСОБА_2 свідок ОСОБА_7 пояснила, що є подругою ОСОБА_2 та починаючи з 2002 року приїздила з нею до м. Вільногірська кожен рік два або три рази, один раз у лікарні відвідувала ОСОБА_6, жодного разу при ній ОСОБА_1 не згадували, їй відомо, що він жив окремо.

Допитаний за клопотанням відповідача ОСОБА_2 свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є колишнім чоловіком ОСОБА_4, у шлюбі перебували з 1995 року до 2012 року. Йому відомо, що ОСОБА_1 жив на вул. Привокзальній, 15, а ОСОБА_6 по вул. Леніна. Після операції ОСОБА_6 жила в квартирі по вул. Варена у м. Вільногірську з ним та ОСОБА_4 і вони її доглядали. У 2003 році ОСОБА_1 просили зареєструватися в квартири тому, що тоді зявилась можливість отримати більшу квартиру, однак цього не сталося.

Допитана за клопотанням відповідача ОСОБА_2 свідок ОСОБА_9 пояснила, що була подругою ОСОБА_6 і працювала з нею багато років. Потім часто її бачила, відвідувала її вдома. Те, що ОСОБА_1 з ОСОБА_6 не проживав свідку відомо зі слів ОСОБА_6, яка скаржилася їй на невдалий шлюб. В квартирі жила ОСОБА_6 та її діти.

Допитаний за клопотанням позивача свідок ОСОБА_10 пояснив, що вечорами по вул. Привокзальній він ОСОБА_1 не бачив. Коли зустрічав, то той казав йому, що йде до своєї жінки. З ОСОБА_6 свідок не був знайомий, не спілкувався. ОСОБА_1 він відвідував тільки на вул. Привокзальній.

Допитана за клопотанням представника Вільногірської міської ради Дніпропетровської області свідок ОСОБА_11, яка є паспортистом КП «Жилсервіс», пояснила, що зняти особу з реєстраційного обліку без її відома не можна. Вона працює тривалий час і таких випадків не було. 12.07.1988 року ОСОБА_1 зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_1, знятий з реєстраційного обліку він був 19.03.1999 року в звязку з вибуттям в с. Посуньки, і знову зареєстрований за заявою ОСОБА_6 в квартирі по № 68 у буд. № 79 по вул. Леніна у м. Вільногірську Дніпропетровської області 18.07.2003 року. В наявності є картки форми А та В, заява ОСОБА_6, інші документи не збереглися за давністю років.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що на час приватизації він був незаконно знятий з реєстраційного обліку у спірній квартирі, у зв'язку з чим її приватизація здійснена без його згоди і проведена з порушенням вимог закону. Він постійно мешкав у вказаному житлі.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому змінювати зазначені у позовній заяві обставини суд не має права.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян

здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 11 Постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 30 січня 2013 року в справі №6-125цс12, право особи на приватизацію повязується з її правом на житло та фактом проживання в квартирі, а не з фактом реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Наданий позивачем акт депутата від 26.12.2014 року № 980 не підтверджує обставини постійного проживання позивача в спірній квартирі. До показів свідка ОСОБА_10 суд відноситься критично. Прямих доказів позивачем суду не надано.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 59 ЦПК України, відповідно до якої обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, позивач не довів, що постійно мешкав у спірній квартирі на час її приватизації та, що зняття його з реєстраційного обліку було проведено з порушеннями та поза його волею. Відповідачі вказані обставини не визнали, а тому за змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України вони підлягали доказуванню в процесі судового розгляду.

Отже, позивач на час приватизації квартири АДРЕСА_1 06.03.2000 року не був зареєстрований у ній, оскільки був знятий з 19.03.1999 року з реєстраційного обліку за вказаною адресою, доказів постійного проживання в квартирі суду не надав, а отже, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_5 правомірно здійснили приватизацію спірної квартири. Твердження позивача про те, що він також отримував цю спірну квартиру не мають правового значення для розгляду справи.

Судом роз'яснялись особам, які беруть участь у справі, положення ст.ст. 57-61 ЦПК України, були розглянуті усі заявлені ними клопотання, допитані свідкі, надана допомога у отриманні доказів.

Виходячи з цього, доводи позивача є безпідставними і спростовуються матеріалами справи, тому в задоволенні позову має бути відмовлено. В звязку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрат слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 210, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Головного управління державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа КП «БТІ м. Вільногірська» про визнання приватизації квартири недійсною відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Вільногірського міського суду ОСОБА_12