АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 8/686/32/14
Провадження № 22-ц/792/526/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Фанди В.П.,

суддів: Переверзєвої Н.І., Ярмолюка О. І.,

при секретарі : Панасюк-Груша О.В.

за участі: ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2015 року

за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2012 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційні скарги, колегія суддів

встановила

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2012 року визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частку житлового будинку, загальною площею 137,2 кв. м., житловою площею 41,2 кв. м., по АДРЕСА_1 та на ? частину земельної ділянки площею 0,25 га, що знаходиться по АДРЕСА_1. Залишено за ОСОБА_1 у власності іншу ? частину цього житлового будинку, та іншу ? частину цієї земельної ділянки. Вирішено питання про судові витрати.

У грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. Мотивуючи тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09.12.2014 року, визнано незаконним та скасовано рішення Олешинської сільської ради №4 від 30.08.2011 року «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1», скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок по АДРЕСА_1. Заявник вказує, що дане рішення є істотною обставиною, в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України, для перегляду рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2012 року.

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Фанда В.П. Категорія : 48

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2015 року заяву задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 березня 2012 року скасовано частково. У позові ОСОБА_3 щодо визнання права власності на частину житлового будинку відмовлено. Залишено без змін рішення суду у частині визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами щодо земельної ділянки, просить його скасувати в цій частині, відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3. Апелянт вважає, оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме відсутності права спільної сумісної власності на житловий будинок, що унеможливлює визнання права власності на земельну ділянку, що належить йому на праві особистої приватної власності, висновки суду не відповідають обставинам справи, щодо чинності рішення про надання земельної ділянки та державного акта, неправильно застосовано норми матеріального права.

ОСОБА_3 також подала апеляційну скаргу, не погоджується з рішенням суду в частині скасування рішення суду щодо житлового будинку. При цьому посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд першої інстанції не обґрунтував, які саме обставини суд вважав нововиявленими, не встановив день відкриття нововиявлених обставин, не з'ясував дотримання строків подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, та не врахував заперечень на заяву. Вказала, що відсутні перешкоди щодо визнання за нею права спільної сумісної власності на незавершений будівництвом будинок.

На розгляді справи у апеляційному суді кожна із сторін підтримала свою апеляційну скаргу, просила задовольнити кожну із апеляцій, а в задоволенні апеляції іншої сторони - відмовити.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу визначено, що підставами для скасування, зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, в тому числі, є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що спірний будинок не прийнятий до експлуатації, а тому він не може бути визнаний майном подружжя.

Залишаючи у силі рішення суду в частині визнання права власності на ? частину земельної ділянки, суд виходив із того, що спірна земельна ділянка є спільним майном подружжя.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони вчинені без всебічного, повного з'ясування обставин справи; не відповідають фактичним обставинам справи, судом не правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 19.05.1979 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 21.10.2011 року. У них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

У період шлюбу, 16.05.1992 року, сторонами придбано розташований на 0,25 га земельної ділянки незавершений будівництвом будинок по АДРЕСА_1, який оформлено на ОСОБА_1, що підтверджується відповідним письмовим договором.

Сторони визнали, що на момент придбання цей об'єкт складався із фундаменту.

ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво житлового будинку, що підтверджується паспортом на забудову садиби в сільському населеному пункті та витягом із рішення виконкому Хмельницької районної ради від 15.08.1991 року.

За рахунок спільної праці та сумісних коштів подружжя звело будинок, ступінь готовності якого становить 80%, вартістю 461 074 грн., що підтверджується висновком експертизи від 25.06.15 року. Будинок не введено до експлуатації.

Згідно з рішенням Олешинської сільської ради від 15.01.07 року ОСОБА_1 передано безкоштовно у приватну власність 0,95 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, а 15.11.2009 року йому видано відповідний державний акт про право власності.

Предметом спору сторін є саме земельна ділянка площею 0,25 га на якій розташований незавершений будівництвом будинок по АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09.12.2014 року, визнано незаконним та скасовано рішення Олешинської сільської ради №4 від 30.08.2011 року «Про оформлення права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1», скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на будинок по АДРЕСА_1.

У відповідності із ст.22 КпШС УРСР (діяла на час придбання незавершеного будівництва) та ст.60 СК України презюмується, що кожна річ набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Заперечуючи щодо віднесення незавершеної будівництвом будівлі до спільної сумісної власності, відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що незавершене будівництво було придбане ним за власні кошти, його добудова до 80% мала місце також за особисті кошти. Не підтверджується належними та допустимими доказами посилання ОСОБА_1 на те, що він відшкодовував ОСОБА_3 будівельні матеріали, які вона купувала для будівництва спірного будинку.

Відсутнє відповідне рішення суду, яким визнано спірну будівлю особистою власністю відповідача, не встановлювався режим окремого проживання сторін.

Із врахуванням цього колегія суддів приходить до висновку, що відсутні достатні підстави вважати, що спірна будівля є особистою приватною власністю відповідача, тому апеляційна скарга ОСОБА_3 у цій частині підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - відхиленню.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності із правовою позицією, висловленою 20.06.2012 року Верховним Судом України у справі №6-56цс12 є належним способом захисту порушеного права визнання незавершеної будівництвом будівлі об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дана правова позиція відповідно до ст..360 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення місцевим судом) у подібних правовідносинах є обов'язковою, в тому числі і для суду. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Однак, при наявності подібних правовідносин, дана правова позиція була безпідставно залишена поза увагою місцевим судом.

Земельна ділянка передана відповідачу площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку у порядку безоплатної приватизації. Державний акт про право власності на земельну ділянку видано відповідачеві 15.11.2009 року. Відповідно до ст.61 СК України (в редакції діючій на час набуття права) земельна ділянка набута у порядку приватизації не була об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності з вимогами ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Оскільки спірна будівля є незавершеним будівництвом, право власності на неї не зареєстровано, тому не вбачається підстав для переходу права власності на земельну ділянку або її частину до позивача.

Дані вимоги закону не були враховані місцевим судом, таке потягнуло за собою ухвалення неправильного рішення, у цій частині позовні вимоги ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Наявність (відсутність) на земельній ділянці по АДРЕСА_1 іншого фундаменту ніяким чином не впливає на визнання, розташованої там же, незавершеної будівництвом будівлі об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Інше майно, яке зареєстроване за ОСОБА_3, не є предметом спору по даному позову, тому у відповідності із ст. 11 ЦПК України не було предметом дослідження судом першої інстанції, не є предметом даного апеляційного перегляду рішення суду.

Факт припинення шлюбних відносин з 1990 року ніякими доказами не доведено відповідачем, а також не узгоджується з фактом отримання позивачем квартири на трьох членів сім'ї, реєстрації та проживання позивача з спільним сином у спірному будинку, ведення спільного господарства (пояснення ОСОБА_1 у апеляційній скарзі від 26.04.2012року а.с.40-42).

При вирішенні спору суд першої інстанції вказані обставини не врахував, таке неправильне застосування норм матеріального права є обов'язковою підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Судові витрати на суму 3072 грн. за проведення експертизи покласти на ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати незавершену будівництвом будівлю загальною площею 137,2 кв. м., житловою площею 41,2 кв. м., допоміжною площею 96 м. кв. по АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3072 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: підпис Судді: підписи

З оригіналом згідно : суддя апеляційного суду В.П. Фанда