АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/5328/15 Головуючий 1 інстанції Зінченко О.В.
Справа 630/308/15-ц Доповідач Кірсанова Л.І.
Категорія відшкодування шкоди
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Трішкової І.Ю., Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 03 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського районного суду Харківської області, судді Харківського районного суду Харківської області Сітбаталової Наталі Ігорівни про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

15 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати, що Харківським районним судом Харківської області допущені порушення норм матеріального та процесуального права; визнати, що допущені порушення потягли спричинення ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоду; стягнути з Харківського районного суду Харківської області на користь позивача 40000 грн. матеріальної шкоди та 40000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 03 червня 2015 року закрито провадження у справі в частині визнання наявності порушень норм матеріального та процесуального права Харківським районним судом Харківської області у зв»язку з тим, що виключне право встановлення наявності або відсутності порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при розгляді конкретних цивільних справ, належить суду вищої інстанції в порядку, встановленому процесуальним законом, що виключає можливість розгляду таких вимог судом першої інстанції шляхом подання окремого позову, у тому числі в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині позов обґрунтований тим, що в провадженні суддів Харківського районного суду Харківської області Назаренка О.В., Полєхіна А.Ю., Шинкарчука Я.А., Сітбаталової Н.І.. перебували цивільні справи, в яких ОСОБА_1 приймав участь як позивач та третя особа. Під час розгляду вказаних справ суддями були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які виразились у не розгляді позовних заяв та клопотань позивача, прийнятті рішень, які скасовувались апеляційним судом, затягування строків розгляду справ, не поверненні квитанцій про сплату судового збору. Крім того, позивач вважає, що Харківським районним судом Харківської області допущено несвоєчасне внесення відомостей до автоматизованої системи документообігу суду та постановления завідомо неправосудної ухвали.

Позивач стверджує, що вказаними неправомірними діями Харківського районного суду Харківської області та суддів цього суду йому завдано матеріальної шкоди у розмірі 40000 грн. та моральної шкоди, яку позивач оцінює в 40000 грн.

Справа розглянута судом першої інстанції у відсутності сторін, про час та місце розгляду справи вони повідомлені належним чином.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 03 червня 2015 року відмовлено в задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 Трохимовича.Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в просить скасувати рішення районного суду та направити справу для продовження розгляду до районного суду. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про день та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не з»явилися, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутністю.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія знаходить можливим розглянути справу у відсутності сторін, так як вони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи та просили про розгляд справи у їх відсутності..

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріали справи свідчать, що позивач, ОСОБА_1Т звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд визнати, що Харківським районним судом Харківської області допущені порушення норм матеріального та процесуального права; визнати, що допущені порушення потягли спричинення йому матеріальної та моральної шкоду; стягнути з Харківського районного суду Харківської області на його користь 40000 грн. матеріальної шкоди та 40000 грн. моральної шкоди.

Закриваючи провадження у вказаній справі в частині вимог про визнання, що Харківським районним судом Харківської області допущені при розгляді справ за позовом ОСОБА_1 порушення норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції керуючись п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України обґрунтовано виходив з того, що вимоги в цій частині не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Виключне право встановлення наявності або відсутності порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при розгляді конкретних цивільних справ належить суду вищої інстанції в порядку, встановленому процесуальним законом, що виключає можливість розгляду таких вимог судом першої інстанції шляхом подання окремого позову, у тому числі в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 приймав участь в якості позивача та третьої особи по цивільним справам, які перебували в провадженні суддів Харківського районного суду Харківської області Назаренка О.В., Полєхіна А.Ю., Шинкарчука Я.А., Сітбаталової Н.І.

Позивач стверджує, що в результаті порушення судом норм матеріального та процесуального права, які виразились в нерозгляді позовних заяв та клопотань позивача, прийнятті рішень, які скасовувались апеляційним судом, затягування строків розгляду справ, не поверненні квитанцій про сплату судового збору, йому, як позивачу, було спричинено матеріальну та моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання, що допущені порушення потягли спричинення ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди та стягнути з Харківського районного суду Харківської області на його користь 40000 грн. матеріальної шкоди та 40000 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що факт незгоди ОСОБА_1 з діями та рішеннями суду в процесі розгляду конкретних цивільних справ не може свідчити про незаконність таких рішень та дій. Наявність порушення має бути встановлена компетентним органом за результатом звернення особи, яка вважає, що її право порушене. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факти вчинення відповідачами порушень, встановлених компетентним органом. Не надано суду також обвинувального вироку, яким встановлено в діях судді, які вплинули на постановления незаконного рішення, складу злочину. Тому підстави відшкодування шкоди, викладені в позовній заяві не знайшли підтвердження.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає вимогам закону, обставинам справи та зроблений у відповідності із зібраними доказами.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановления судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановления незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

В зв»язку з наведеним, аналізуючи викладені норми законодавства, з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, суд першої інстанції обґрунтовано встановив , що позивач зобов'язаний довести шляхом подання належних та допустимих, а в окремих випадках конкретно визначених доказів, що мали місце неправомірні дії відповідачів, в зв'язку з чим мала місце реальна матеріальна та моральна шкода, а також у чому вона полягає, та довести наявність безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями та заподіянням шкоди.

Тому факт незгоди ОСОБА_1 з діями та рішеннями суду в процесі розгляду конкретних цивільних справ не може свідчити про незаконність таких рішень та дій. Наявність порушення має бути встановлена компетентним органом за результатом звернення особи, яка вважає, що її право порушене.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факти вчинення відповідачами порушень, встановлених компетентним органом.

Стосовно порушень, допущених судом при розгляді справ, які призвели до скасування судових рішень, суд зазначає, що факт скасування таких рішень може бути підставою відшкодування шкоди тільки у випадку встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановления незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Між тим, позивачем не надано суду обвинувального вироку, яким встановлено в діях судді, які вплинули на постановления незаконного рішення, складу злочину.

Крім того, суд звертає увагу на те, що, з огляду на положення ст. 1173 ЦК України, згідно якого шкода, завдана незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, відшкодовується державою, відповідачем у справі про відшкодування шкоди, завданої неправомірними, на думку позивача, рішеннями, діями чи бездіяльністю суду при здійсненні останнім своїх повноважень щодо відправлення правосуддя, має бути держава в особі державного казначейства, а не відповідний суд чи суддя цього суду.

Виходячи з викладеного, районний суд дійшов правильного висновку, що підстави відшкодування шкоди, викладені в позовній заяві не знайшли підтвердження.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 03 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: