Справа № 697/1127/15-ц
№ пров. 2/697/492/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області

в складі :

головуючого судді Русакова Г.С.

при секретарі Береговій А.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Каневі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачі та їх представник звернулись до Канівського міськрайонного суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачі є власниками в рівних долях квартири АДРЕСА_1. На даній житловій площі зареєстровані також відповідачі: син - ОСОБА_5 та внук - ОСОБА_6, але не проживають на вказаній житловій площі з вересня 2012 року. Оскільки, позивачі є пенсіонерами, інвалідами другої групи, часто хворіють, тому не мають змоги платити за чотири особи, які зареєстровані в квартирі. А беручи до уваги те, що відповідачі не проживають з вересня 2012 року, добровільно знятися з реєстрації не бажають то позивачі вважають, що вони втратили право користування житловим приміщенням, а тому звернулись до суду з вищевказаним позовом.

У судове засідання позивачі не зявились, подали до суду заяву про розгляд справи без них, за участю їх представника ОСОБА_1 Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, які викладені в позовній заяві у повному обсязі, навела аналогічні доводи та підстави щодо їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 та їх представник ОСОБА_2 вимоги не визнали. Відповідач ОСОБА_5 пояснив суду, що він та його син не проживають в даній квартирі не з власної волі, а їм перешкоджають в ній жити позивачі. Окрім того, представник позивача в судовому засіданні зазначив причини, з яких вбачається, що підставою для невизнання вимог є також та обставина, що позивачі та їх представник посилаються на норми ст..4, 15 Закону України «Про власність», який 20.06.2007 року втратив чинність, а ст..107 ЖК України регулює інші правовідносини, а саме наймача та членів його родини. До того ж, ОСОБА_5 в 2013 році звертався до суду з позовом про визнання права користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 65 по вул..Г.Дніпра, 35 в м.Каневі Черкаської області, оскільки його вигнали з квартири ще з вересня 2012 року по невідомим причинам, змінивши замки, тим самим перешкоджали у її користуванні. Так, згідно рішення Канівського міськрайонного суду від 17.01.2013 року за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано право на користування квартирою № 65 будинку №35 по вул..Г.Дніпра в м.Канів Черкаської області. Отже, ще з 2012 року вбачається факт примусового перешкоджання у користуванні квартирою за вказаною адресою. Вважає, що підстав для визнання відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням, передбачених ст. 405 ЦК України на теперішній час не має.

Суд вислухавши доводи сторін, перевіривши надані суду докази приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, передбачений ч.2 ст.16 ЦПК України чи іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні з вірогідністю встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно

(а.с.17-20).

За вказаною адресою зареєстровані та проживають ОСОБА_5 та його неповнолітній син ОСОБА_6, що підтверджується довідкою про склад сімї (а.с.23), а також відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Черкаській області (а.с.31-32).

Крім того, в матеріалах справи мається рішення Канівського міськрайонного суду від 17.01.2013 року згідно якого, за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано право на користування квартирою № 65 будинку №35 по вул..Г.Дніпра в м.Канів Черкаської області (а.с.47).

Суд вважає обґрунтованим позицію представника відповідача, а саме: ст..107 ЖК України, на яку посилається представник позивача регулює інші правовідносини, а саме наймача та членів його родини. Підстав для визнання відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням, передбачених ст. 405 ЦК України на теперішній час не має.

Така ж правова позиція висловлена і в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 07 лютого 2014року, де зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні докази, які б могли підтвердити або спростувати причини не проживання відповідачів в квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин, а тому на теперішній час підстав передбачених ч.2 ст. 405 ЦК України, для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням не має.

Окрім того враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України), яким передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми права щодо предмета спору на власний розсуд.

До того ж, в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (ч.1 ст.20 ЦК, ст.. 3, 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 60, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст..156 ЖК України, Постанова пленуму вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Канівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Г . С . Русаков