Справа № 226/942/15-ц
Справа № 2/226/636/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2015 року м. Димитров

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Димитров Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу автомобілю недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання угоди недійсною, в обґрунтування якого вказала, що з 03 липня 2009 року по 31 березня 2014 року вона перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у шлюбних відносинах. 21.06.2014 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на «Батурич». У січні 2013 року нею та відповідачем ОСОБА_3 був придбаний автомобіль Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер шасі (кузова) VF30U5FVAAS142135, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу видано РЕВ м.Красноармійська УДАІ ГУМВ України в Донецькій області 11.01.2013 року. 27 лютого 2014 року вказаний автомобіль був знятий відповідачем ОСОБА_3 з реєстраційного обліку та проданий відповідачу ОСОБА_5, вартість спірного автомобілю згідно довідки-розрахунку складає 139000 грн. Зазначений автомобіль був проданий у порушення ст.65 СК України без її згоди та без її відома. Тому позивач, посилаючись на ст.ст.203, 215 ЦК України, просить суд визнати договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладений 27.02.2014 року між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5, недійсною.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, додавши, що про спірну угоду вона дізналася лише після її укладення на початку березня 2014 року. На час продажу автомобілю вона та ОСОБА_3 проживали однією сімєю. Відповідач ОСОБА_3 для того, щоб укласти договір без її відома, 27.02.2014 року самостійно переоформив технічний паспорт на автомобіль, тоді як первісний документ знаходився дома, нікуди не зникав, і вона його не прятала. У травні 2014 року вона вже зверталася з аналогічним позовом, який було залишено за її заявою без розгляду. ОСОБА_3 умовив її помиритися, їй було передано у користування автомобіль батька позивача ОСОБА_7, крім того, ОСОБА_3 обіцяв сплатити їй кошти, але обіцянку не виконав. Автомобіль для неї є цінним майном.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав вимоги свого довірителя у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що спірна угода була укладена під час, коли він та позивач перебували у шлюбі та проживали однією сімєю. Оскільки йому були потрібні гроші на операцію, він запитував у позивача, де їх взяти: скористатися його заробітком, який зберігався на банківському рахунку, а картка весь час знаходилася у позивача, або продати автомобіль Пежо. Позивач сказала продати автомобіль. Операція була зроблена у листопаді 2013 року. ОСОБА_5 запозичив йому 30-40 тис.грн. Оскільки борг віддавати було нічим, він разом із позивачем вирішили продати автомобіль. Тому 27.02.2014 року він продав ОСОБА_5 автомобіль Пежо, отримавши від покупця 100 тис. грн., враховуючи існуючий борг. Автомобіль було продано за 139 тис. грн. Гроші витрачали разом. 31.03.2014 року він та позивач розірвали шлюб. У травні 2014 року позивач звернулася до суду з аналогічним позовом, який було залишено без розгляду, оскільки вони розійшлися миром. Позивачу було залишено у користування автомобіль його батька ОСОБА_7, про що позивач склала розписку. Також позивач написала розписку, що вона дає свою згодк на продаж автомобілю Пежо. При укладенні спірної угоди позивач не була присутня. Оскільки він не міг знайти документи на автомомбіль Пежо, яким користувалися і він, і позивач, у кожного були ключі, він у день продажу автомобілю оформив нові документи через їх втрату.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні, не визнаючи позов, пояснив, що підстав, прямо визначених законом для визнання спірної угоди недійсною немає, на час подання позову сторони не є подружжям, позивач не є стороною угоди, доказів щодо цінності майна та знаходження його у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не надано. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 з 03.07.2009 року до 31.03.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіями свідоцтва про одруження сторін, рішення суду від 31.03.2014 року, яке набрало чинності 11.04.2014 року (а.с.7, 39).

З 21.06.2014 року позивач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, про що свідчить копія свідоцтва про укладення даного шлюбу (а.с.8).

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано автомобіль Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО580460 спірний автомобіль було зареєстровано в РЕВ м.Красноармійська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 11.01.2013 року на імя ОСОБА_3, у дане свідоцтво також вписано як співвласника позивача ОСОБА_1 (а.с.10, 24). У суді позивач пояснила, що дане свідоцтво весь час зберігалося у неї, про те, що ОСОБА_3 оформив новий документ вона дізналася після укладення спірного договору.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ764492 спірний автомобіль було зареєстровано в РЕВ м.Красноармійська УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 25.02.2014 року на імя ОСОБА_3 без зазначення співвласника позивача ОСОБА_1

Відповідно до інформації центру НППВАЗ з обслуговування міст Селидове, Новогродівка, Димитров, Красноармійськ та Красноармійського району при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області від 20.05.2015 року згідно бази даних РІІС ДАІ, ОСОБА_8 1414 м.Красноармійськ за станом на 20.04.2015 року автомобіль Peugeot 3008, 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_5 Вказаний автомобіль, який належав ОСОБА_3, був перереєстрований у центрі 1418 м.Добропілля на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 065383 на ОСОБА_5 (а.с.46).

Відповідно до інформації центру НППВАЗ з обслуговування міст Добропілля, Добропільського та Олександрівського районів центру ДАІ 1418 при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області від 16.06.2015 року факт купівлі-продажу автомобіля Peugeot 3008 відбувся в торгівельній організації Красноармійській філії №4 ТОВ «Форвардавто-2» 27.02.2014 року без зняття з обліку автомобіля. В центрі ДАІ 1418 м. Добропілля було проведення перереєстрацію транспортного засобу на нового власника згідно довідки-рахунку.

Згідно довідки-рахунку серії ВІА № 065383, виданої Красноармійською філією № 4 ТОВ «Форвардавто-24» від 27.02.2014 року, відповідачу ОСОБА_5 продано і видано легковий автомобіль Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєестрацію САТ № 464492, вартістю 139000 грн. (а.с. 9).

За ухвалою Димитровського міського суду від 20.05.2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання угоди купівлі-продажу автомобілю Peugeot 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1, за заявою позивача залишений без розгляду.

20.08.2014 року ОСОБА_1 написана розписка про те, що вона дає свою згоду на продаж автомобілю Пежо 3008, номерний знак НОМЕР_1. У суді позивач пояснила, що вона написала цю розписку через півроку після продажу автомобілю на прохання ОСОБА_3 після того, як аналогічний позов було залишено без розгляду.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом частин 1, 3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ч.2 даної статті вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.2 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Оскільки автомобіль Peugeot 3008 був придбаний за час шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ( даний факт сторонами не заперечувався), він належить їм на праві спільної сумісної власності. Іншого суду не доведено.

Також суд вважає вказаний автомобіль є цінним майном, так як він коштує значну суму - 139000 грн. Про те, що даний обєкт права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є цінною для сторін річчю, вказує той факт, що відповідач продав його з метою віддати позичені на операцію грошові кошти в сумі 30-40 тис.

Таким чином, при відчуженні автомобілю Peugeot 3008 була порушена ч.3 ст.65 СК України, оскільки при укладенні спірної угоди стосовно цінного майна письмова згода на укдаження такого договора другого з подружжя отримана не була.

Суд не приймає позицію відповідача ОСОБА_3 з приводу того, що позивач знала про угоду і погоджувалася на її укладення, оскільки при відчуженні цінного майна присутність другого з погруддя при укладенні договору або його усні висловлювання не можуть бути сприйняті як акт його згоди. Законодавець встановив, що така згода має бути надана тільки письмово.

Також суд не приймає до уваги як факт надання письмової згоди розписку позивача, про те, що вона дає свою згоду на продаж автомобілю Пежо, оскільки розписка була складена через півроку після укладення спірної угоди.

За приписами ч.2 ст.207 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду , після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Згідно за ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

У звязку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що спірним договором порушені права власності позивача, він суперечить актам цивільного законодавства, тому такий правочин є недійсним.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1390 грн. (а.с.1)

В силу ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., як за вимоги нематеріального характеру, відмовивши у стягненні з відповідача решти сплаченої позивачем суми. Оскільки вона не грунтується на законі.

На підставі ст.ст.60, 61, 65 СК України, 13, 16, 203, 215 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу автомобілю недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобілю PEUGEOT 3008, номерний знак НОМЕР_1, 2010 року випуску, кузов VF30U5FVAAS142135, укладений 27 лютого 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 серпня 2015 року.

Суддя Ж.Є.Редько