справа №489/3829/15-ц
номер провадження 2/489/1911/15
Рішення

Іменем України

10 серпня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» (далі - ТОВ «Мостобудівельний загін № 73») про стягнення заборгованості із заробітної плати, витрат на відрядження, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 16869,81 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, 2556,54 грн. витрат понесених на відрядження, 44984,40 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку за період з 24.04.2014 по 05.06.2015 та 1500,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У обґрунтування вимог вказав, що 30.11.2004 по 24.04.2014 перебував в трудових правовідносинах з відповідачем, які припинені на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін.

На день звільнення відповідач нарахував, але не виплатив заробітну плату, яка з урахуванням компенсації за невикористану відпустку складає 16869,81 грн. Також не виплачена компенсація за відрядження в розмірі 2556,54 грн.

Оскільки заборгованість із заробітної плати не погашена позивач просить стягнути середній заробіток, який станом на 05.06.2015 складає 44984,40 грн., та за завданні моральні страждання порушенням трудових прав відшкодувати 1500,00 грн. моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно даних трудової книжки ОСОБА_2 перебував з відповідачем у трудових відносинах, працюючи з 30.11.2004 на посаді водія на підставі наказу від 26.11.2004 № 122-к.

24.04.2014 на підставі наказу від цієї дати за № 53-к позивача звільнено з роботи за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Довідками ТОВ «Мостобудівельний загін № 73» від 11.12.2014 №№ 139, 140 підтверджується, що заборгованість перед позивачем по невиплаченій заробітній платі складає 16869,81 грн. та по заборгованості по відрядженню - 2556,54 грн.

З пояснень представника позивача встановлено, що на момент розгляду справи в суді погашення вказаної заборгованості відповідачем не здійснено.

Оскільки вказана у позові заборгованість по заробітній платі та витратам по відрядженню підтверджена довідками відповідача, відповідно, вказані обставини на підставі частини першої статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За правилами частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, тобто в день звільнення, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статтею 117 КЗпП України.

Положеннями статтею 117 КЗпП України передбачено, що при відсутності спору про їх розмір підприємство, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив, що на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, враховуючи не проведення з вини відповідача в день звільнення з позивачем остаточного розрахунку по заробітній платі та витратам по відрядженню, покладення на ТОВ «Мостобудівельний загін № 73» відповідальності, передбаченої частиною першою статтею 117 КЗпП України є правомірним.

Між тим, суд не погоджується із розрахунком позивача середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку, оскільки він не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Із розрахунку позивача вбачається, що його проведено виходячи із заробітної плати позивача за два повних місяці роботи (листопад, грудень 2013 року) та за період прострочення, визначеного в календарних днях.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Отже, Порядок не передбачає, що розрахункові місяці мають бути повністю відпрацьовані.

Якщо протягом розрахункового періоду відпрацьовано хоча б один день, обчислення середньої заробітної плати провадитиметься виходячи з нарахувань за цей день.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Таким чином, розрахунок середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивачем повинен здійснюватися із його середньоденної зарплати за два останніх місяці роботи, що передують звільненню, за період з 25.04.2014 (останній день звільнення 24.04.2014 вважається робочим днем) по 05.06.2015 (у межах позовних вимог).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 21.01.2015 по справі № 6-195цс14.

Із наданої відповідачем довідки про середньоденну зарплату позивача вбачається, що її розмір складає 83,53 грн. (в лютому 2014 року, в якому відпрацьовано 20 робочих днів, заробітна плата склала 1587,81 грн.; в березні 2014 року, відпрацьовано 1 робочий день, - 166,35 грн.) ((1587,81 + 166,35) / (20 + 1)).

Кількість робочих днів у розрахунковому періоді (з 25.04.2014 по 05.06.2015), згідно норми тривалості робочого часу на 2014, 2015 роки, встановленої листами Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 № 9884/0/14-13/13 та 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13, складає 277.

У зв'язку із цим середній заробіток відповідно до статті 117 КЗпП України становитиме 23137,81 грн. (83,53 х 277).

Так як вимоги щодо розміру належних при звільненні сум підлягають задоволенню в повному обсязі, то підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 14 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За такого, встановлена судом заборгованість по заробітній платі та середній заробіток підлягають стягненню з відповідача без вирахування податку та інших обов'язкових платежів.

Положеннями статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що порушення трудових прав відповідачем призвели до душевних страждань позивача, та приймаючи до уваги розмір та тривалість заборгованості, а також вимоги розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, достатнім розміром компенсації позивачу моральної шкоди буде 500,00 грн.

Відповідно до статті 88 ЦПК України пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 506,83 грн., з них 425,64 грн. за задоволені вимоги майнового характеру та 81,19 грн. немайнового характеру (моральну шкоду, пропорційно задоволеній вимогі (33,33 %)).

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» на користь ОСОБА_2 16869,81 грн. заборгованості по заробітній платі, 2556,54 грн. компенсації на відрядження та 23137,81 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку, без вирахування податку та інших обов'язкових платежів, та 500,00 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» на користь держави судовий збір в сумі 506,83 грн. (п'ятсот шість гривень 83коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівельний загін № 73» на користь держави судовий збір в сумі 544,42 грн. (п'ятсот сорок чотири гривні 42 коп.).

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині присудженої кожному з позивачів виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний тест рішення

підписано 11.08.2015.