АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Гаращенка Д.Р., Кравець В.А.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення сум,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у квітні 2015 року.

Зазначала, що 06.08.2014 року між нею та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір банківського вкладу, за умовами якого вона передала банку строком на 7 місяців грошові кошти у розмірі 25 000,00 грн., а банк взяв на себе зобовязання нараховувати та виплачувати проценти із розрахунку 25% річних. Станом на 28.04.2015 року кошти банком не повернуто. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь 27 700,00 грн. - суми залишку по вкладу з урахуванням індексу інфляції, 39 750,00 грн. - пені, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», 3% річних з суми заборгованості в розмірі 108,65 грн. та 907,36 грн. нарахованих відсотки за час фактичного користування грошовими коштами.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 суму у розмірі 28 716,01 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог апелянтом не оскаржується, тому, у відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 06.08.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено договір-заяву, № 300937/47148/7-14, про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 7 місяців, у національній валюті, за умовами якого позивач передала банку грошові кошти у розмірі 25000,00 грн. Процентна ставка за договором складала 25% річних.

Згідно квитанції №3421-25 від 06.08.2014 року позивач свої зобов'язання за укладеним договором виконала у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 25 000,00 грн.

07.08.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору про банківський строковий вклад (депозит), № 300937/47148/7-14 від 06.08.2014 року, відповідно до якої сторони погодили що всі нараховані відсотки, що підлягають виплаті по депозитному вкладу, банк перераховує на рахунок клієнта НОМЕР_1.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1 та 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського, вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Встановивши вказані фактичні обставини справи та з огляду на вимогу ст. 1060 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення суми невиплаченого залишку депозитного вкладу з урахуванням індексу інфляції, відсотків, та трьох відсотків річних у відповідності до ст. 625 ЦК України і в цій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції прийшов до висновків про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим з огляду на наступне.

Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві, сплачується пеня у розмірі трьох відсотків від вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Зазначена вимога, обґрунтована позивачем на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не може бути задоволена з огляду на те, що відносини між сторонами були врегульовані умовами договору банківського вкладу, якими було визначено права, обов'язки та відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання договору, серед яких відсутня відповідальність банку за прострочення виконання зобов'язання у вигляді пені у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказана норма закону визначає, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Проте правовідносини сторін за договором банківського вкладу врегульовано законодавцем у параграфі 3 глави 71 ЦК України.

За відсутності фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в стягненні пені за прострочення виконання зобов'язання.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на незаконність зменшення розміру пені судом першої інстанції, оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, позовні вимоги в цій частині судом першої інстанції задоволені не були з огляду на невідповідність їх вимогам діючого законодавства.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: