Справа № 263/8699/15-ц
Провадження № 2/263/2767/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року. м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Скриниченко Т.І.,

при секретарі Чертовій О.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, моральної шкоди та компенсації за надану правову допомогу,-

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (далі ОСОБА_2 «Азовелектросталь») про стягнення невиплаченої заробітної плати в сумі 9966,91, середнього заробітку за затримку проведення розрахунку при звільненні 2999,44 грн., моральної шкоди 1000 грн., та компенсації за надану правову допомогу 292,32 грн.. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем та звільнено з ОСОБА_2 «Азовелектросталь» за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, оскільки відповідач не сплачував заробітну плату. У день розрахунку відповідачем не було проведено повного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 «Азовелектросталь» перед позивачем складає 9966,91 грн. Середня заробітна плата розрахована на підставі відомостей про заробітну плату та становить 41,09 грн. час затримки розрахунку з моменту звільнення до моменту звернення до суду, складає 73 середньомісячних робочих дні (з 10.04.2015 р. по 15.07.2015 р.) розрахованих на підставі виробничого графіку. Моральну шкоду повязана з грубим порушенням законодавства про оплату праці щодо умов проведення індексації грошових доходів, та тим, що позивач вимушена була звертатися до суду з метою поновлення порушених прав. Витрати на правову допомогу за складення позовної заяви та підготовки пакетів документів для звернення до суду, складання запиту,проведення розрахунку про розмір заборгованості та юридичне консультування, що разом склало 392,32 грн.

Позивач у судове засідання не зявився, надано заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. З розрахунком відповідача розміру заробітної плати та середнього заробітку позивач погоджується.

Представник відповідача ОСОБА_2 «Азовелектросталь» до судового засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заперечення проти позову, у якому зазначив, що позов не визнає виходячи з наступного. 09.04.2015 року позивача було звільнено з ОСОБА_2 «Азовелектросталь», розмір заборгованості складає 9966,91 грн. з урахуванням усіх обовязкових утримань. Кількість робочих днів з 10.04.2015 по 15.07.2015 у кількості 73 дні, що визначено позивачем, не відповідає графіку роботи позивача №3-3 (бригада1), відповідно графіку кількість робочих днів склала 64 дні. Щодо моральної шкоди, то позивач мав довести, що обставини за яких він був вимушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, які виникли внаслідок затримки розрахунку з ним, взагалі мали місце пояснити в чому вони полягали та чому моральну шкоду він оцінює саме в 1000 грн., але до позовної заяви докази щодо цього не були додані, тому вважає, що твердження відповідача не відповідають дійсності. Відносно вимог про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 292,32 грн., вважає, що вона є безпідставною, завищеною, у звязку з чим не підлягає задоволенню, оскільки розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, тобто перелік є вичерпним, окрім того ці виплати стосуються лише судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 09.01.2008 року по 09.04.2015 року перебував у трудових відносинах із ОСОБА_2 «Азовелектросталь», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. Була звільнена за власним бажанням, відповідно ст. 38 КЗпП.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно довідки № 1766 від 04.08.2015 року, наданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі звільненого працівника ОСОБА_2 "Азовелектросталь" ОСОБА_1 складає 9966,91 грн. з урахуванням утриманих податків та зборів.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, при розгляді справи було встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не було проведено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, тому за період з 10.04.2015 року (наступна дата після звільнення) з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд керується наступним.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 10.04.2015 року по день постановлення рішення.

Оскільки відповідач не здійснив фактичного розрахунку перед позивачем, то суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 10.04.2015 року по 12.08.2015 року день ухвалення судового рішення. При цьому розмір середнього заробітку суд розраховує відповідно до графіку № 3-3 на 2015 рік, наданий відповідачем.

Згідно графіку роботи позивача кількість робочих днів починаючи з 10.04.2015 року по 12.08.2015 року склала 83 дні.

З матеріалів справи вбачається, що розмір середньоденного заробітку складає 41,09 грн., що не заперечується сторонами по справі.

Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 10.04.2015 року по 12.08.2015 року складає: 83 днів х 41,09 грн. = 3410,47 грн.

При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за затримку розрахунку 3410,47 грн., оскільки відповідачем визнані позовні вимоги у цій частині, зазначена сума включає в себе компенсацію за невикористану відпустку 3339,07 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000 грн. є завищеним.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 200 грн.

Відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З довідки наданої позивачем, вбачається, що правова допомога надавалася ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_3 На підтвердження оплати правової допомоги в розмірі 292,32 грн. позивачем наданий договір про надання правової допомоги від 20 липня 2015 року, акт прийому-передачі виконаних робіт та квитанція до прибуткового касового ордера № 138, в якій адвокатом зазначено про отримання вказаної вище суми. За таких обставин зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,6 грн. за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 487,20 грн.

Керуючись, ст. ст. 115 - 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 208, 212-215, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, моральної шкоди та компенсації за надану правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», юридична адреса: м. Маріуполь, вул. Машинобудівельників, 1 () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі у розмірі 9966,91 (девять тисяч девятсот шістдесят шість) гривень 91 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 3410,47 грн. (три тисячі чотириста десять) гривень 47 коп., моральну шкоду у розмірі 200 (двісті) гривень, а всього 13577,38 (тринадцять тисяч пятсот сімдесят сім) гривень, 38 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь»на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок).

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.І.Скрипниченко