справа № 166/1368/15-ц
проваджененя № 2/166/365/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт. Ратне 23 грудня 2015 року

Ратнівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Фазан О.З.,

за участю секретаря Приймачук О.М.,

позивачки, відповідачки ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей, її представника ОСОБА_2,

відповідача ,позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в смт. Ратне справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення завданої шкоди та зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8,ОСОБА_9 Віджаєвича,третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_10 ОСОБА_11 районної державної адміністрації про виселення з будинку та зняття з реєстрації ,-

В С Т А Н О В И В:

02 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на її користь 37000 гривень заподіяної шкоди, судових витрат по справі.

В обгрунтування поданої заяви позивачка зазначила, що проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_5. Народила, як мати одиночка , четверо дітей : ОСОБА_9 -14.10.10 року, ОСОБА_8 - 09.04.2012 року , ОСОБА_7 - 02.07.2013 року , ОСОБА_6 12.11.2014 року.

Власного житла немає , а тому вирішила придбати будинок у відповідачки.

У серпні 2013 року вони досягли домовленості про купівлю житлового будинку за адресою : вул. Коніщука,10 , с. Видричі, Камінь Каширського району за 40000 гривень , власником якого був її чоловік ОСОБА_12.

29 березня 2014 року ОСОБА_12 помер і після його смерті спірний будинок успадкувала вона .

20 серпня 2013 року вона вручила відповідачу у якості авансу 1000 доларів США, тобто 8 тисяч гривень по діючому на той час курсу , що стверджується її власноручною розпискою. В той же день, відповідач вручила їй ключі від будинку та копії правовстановлюючих документів на нього і вона із сімєю стала там проживати , де проживає по даний час.

У вересні грудні цього ж року вручила відповідачу ще 8000 гривень , тобто по 2 тисячі щомісячно, а у січні березні 2014 року ще 6000 гривень .

Отже, станом на даний час вона вручила відповідачу 37000 гривень з врахуванням курсу долара США до гривні 1: 23.

Проте, ОСОБА_3 вимагає ще сплатити 2250 доларів США , хоча домовленості ,що будинок їй продає за 5000 тис. доларів США не було. Плата мала проводитися у гривнях , оскільки використання інвалюти у якості платежу законом забороняється .

Крім того, будинок дуже старий , ветхий і потребує капітального ремонту, який вона частково провела.

В даний час відповідач надсилає їй попередження про виселення з будинку у разі несплати 2250 доларів США. Останнє попередження було від 14 жовтня 2015 року.

В процесі проживання виявилося , що будинок дуже ветхий і виявила, що його ремонт буде більше коштувати, ніж вартість.

Вимагає повернути їй сплачений аванс у розмірі 37000 гривень і лише після того звільнить будинок.

27 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги у звязку із підвищенням курсу долара США до гривні в розрахунку 1 долар дорівнює 23,59 гривня ,просить стягнути 37590 гривень майнової шкоди та судові витрати .

12 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7 ОСОБА_13,ОСОБА_6,третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_10 ОСОБА_11 районної державної адміністрації про виселення з житлового будинку, який розташований в селі Видричі по вул. Коніщука,10 Камінь Каширського району Волинської області без надання іншого жилого приміщення та зняти їх з реєстрації за цією адресою.

В обгрунтування позовних вимог зазначила , що 10 лютого 2015 року зареєструвала право власності на зазначений житловий будинок .

20 серпня 2013 року вона та її чоловік ОСОБА_12 довірили позивачці і її сімї проживати у житловому будинку , який розміщений у с. Видричі, по вул. Коніщука,10 Камінь- Каширського району Волинської області .

За час проживання ОСОБА_1 та її члени сімї за схоронність будинку та надвірних споруд не дбали, сплатили їй та чоловікові 22000 гривень, а в даний час відмовляються платити за проживання і звернулася до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди , щоб повернула їм 37000 гривень , які ніби то сплатили за будинок. Договору купівлі будинку з відповідачами не оформляла і продавати цій сімї його не бажає .Виносить плани переселитися жити у цей будинок ,але сімя ОСОБА_1, не дивлячись на її попередження та прохання відмовляється звільнити будинок і заявляє , що його добровільно не звільнять.

Ухвалою суду від 12 листопада 2015 року обєднано в одне провадження зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , ОСОБА_13, ОСОБА_6 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_10 ОСОБА_11 районної державної адміністрації про виселення з будинку та первісну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення завданої шкоди .

24 листопада 2015 року ОСОБА_3 змінила позовні вимоги , просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 завдану їй майнову шкоду в сумі 26780,71 гривню .

В обгрунтування змінених позовних вимог зазначила, що разом із своїм чоловіком ОСОБА_12 зустрілися з ОСОБА_1 та її співмешканцем ОСОБА_5 і на їх прохання ,оскільки не мали свого житла ,обумовили, що довіряють їм хату ,тобто здають в найм спадковий будинок в селі Видричі по вул. Коніщука,10 Камінь Каширського району Волинської області, а в разі відмови від подальшої виплати ,обумовлених 5000 доларів США за будинок, сплачена ними сума зараховується як оплата за найм будинку. Розпискою від 20.08.2013 року стверджується договір найму. В цей же день сімя ОСОБА_14 поселилися жити в зазначений будинок.

Сплативши у березні 2014 року чергові 2000 гривень , ОСОБА_1 відмовилась виконувати домовленості , але продовжувала проживати у будинку.

19 січня 2015 року ОСОБА_1 написала розписку про те, що поверне їй борг в сумі 18000 гривень до жовтня 2015 року. Однак домовленості не виконала.

У вересні ,жовтні, листопаді 2015 року вона надіслала попередження ОСОБА_1 , якими нагадала про домовленість і просила сплатити обумовлені платежі, але отримавши їх остання звернулась до суду про відшкодування завданої їй шкоди.

Всього за період з 20 серпня 2013 року по 15 листопада 2015 року , тобто за 27 місяців орендна плата за проживання у будинку становить 22950 гривень, тобто по 850 гривень щомісячно.

Крім цього, у період з 20 серпня 2013 року по 15 листопада 2015 року ,тобто за час проживання у житловому будинку, ОСОБА_1 та її сімя привели його та надвірні споруди в неналежний санітарний стан, не дбали за їх схоронність та наявне у них майно, без її відому та згоди порізали та спалили 4 кубічних метри лісоматеріалів на суму 1250 гривень, які для неї за її кошти купив у Поступельському лісництві ОСОБА_15 , пошкодили диван вартістю 500 гривень, порвали та привели в непридатний стан матрац на металеве ліжко вартістю 400 гривень, зрізали 20 фруктових дерев у саду біля будинку , які пізніше порізали на дрова та спалили, чим завдали майнову шкоду на суму 1600 гривень. Використали та не оплатили електроенергії на суму 80 ,71 гривні, тобто завдали майнової шкоди на суму 2230,71 гривню. Всього завдали майнової шкоди на загальну суму 26780,71 гривню.

15 листопада 2015 року сімя ОСОБА_1 самостійно виселилась з належного їй будинку .

Ухвалою суду від 24 листопада 2015 року прийняті до судового розгляду змінені позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 завдану їй шкоду у розмірі 26780,71 гривню.

23 грудня 2015 року ОСОБА_1 зменшила позовні вимоги з суми 37590 гривень на суму 37147 гривень з звязку зі зміною курсу долара до гривні (100х 23147) станом на 23.12.2015 року.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала змінені позовні вимоги у розмірі 37147 гривень. Пояснила, що 20 серпня 2013 року домовилися, що відповідачка та її чоловік продають житловий будинок за 40000 гривень,що по курсу долара США становило 5000 доларів США. В цей же день дали аванс 1000 доларів, що становить 8000 гривень і в подальшому будуть виплачувати решту суми, про що написали розписку. Через де - кілька днів поселилися у будинок , де штукатурили грубку .Ствердила,що будинок купляли по усній домовленості, а не орендували. Поселялися у пустий будинок, але дійсно там залишився старий диван,металічне ліжко із матрацом ,стіл, лавка . За використану електроенергію сплачувала по відкритому на неї особовому рахунку. При цьому, замінила електропроводку, яка знаходилася в непридатному для використанні стані. З ОСОБА_3 про оплату за оренду будинку не домовлялися, як за використання речей, що наявні були там при вселенні. Достовірно було відомо ,що земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та надвірних будівель і споруд на час домовленості про продаж не була приватизована ,а тому по цій причині не можливо було оформити письмово договір купівлі продажу.

Відповідач ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей , зустрічний позов про виселення її сімї з будинку та зняття з реєстрації визнала частково, так як у будинку не зареєстрована її сімя. У судовому засіданні 21 грудня 2015 року віддала ОСОБА_3 ключі від будинковолодіння. Позовні вимоги про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 26780,71 гривню не визнала повністю. При вселенні ОСОБА_5 зрізав стару грушу, яка торкалася електропроводів. Пояснила, що 20 фруктових дерев на неприватизованій земельній ділянці ОСОБА_3К не було. За оренду плату в розмірі 850 гривень щомісячно домовленості не було ніякої, як і за користування диваном, ліжком, матрацом. На підтвердження розрахунку за спожиту електроенергію надала квитанцію № 293844 від 02.12.2015 року. Ствердила, що ОСОБА_3 отримала від неї 1000 доларів США ,що стверджено розпискою і 14000 гривень. Всі речі були в такому стані, в якому їх залишила 15 листопада 2015 року при виселенні з будинку. Пиловника ( чотири кубічних метри деревини) не було , накладна видана Бузаківським лісництвом, а не Поступельським лісництвом, як зазначено у позовній заяві. Сільська рада ніяких претензій не предявила після зрізання фруктових дерев ОСОБА_5.

Відповідач ОСОБА_5 визнав зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 в частині виселення із житлового будинку. Пояснив, що проживає у цивільному шлюбі із ОСОБА_1 та дітьми . 20 серпня 2013 року дійшли згоди із ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_12 про продаж ними будинку за 40000 гривень, що на той час становило 5000 доларів США відповідно до курсу долара США до гривні. В цей же день сплатили їм 1000 доларів США купюрами по 100 доларів США кожна. Долари США купляла ОСОБА_16 у м. Камінь- Каширський після отримання нею соціальної допомоги на дітей. Крім того, сплатили 14000 гривень, щомісячно по 2000 гривень з вересня 2013 року по березень 2014 року. ОСОБА_3 забрала з будинку речі , добровільно залишила старий диван, металічне ліжко з матрацом та інше, що при виселенні залишили у будинку. Ствердив, що зрізав 4 фруктові дерева, у тому числі дві сухі яблуні,одну суху грушу, та ще одну грушу на вимогу електриків. , що росла близько електролінії. Деревини ( половника) у будинковолодіння не було, а тому не могли його використати для опалення. Договір купівлі продажу житлового будинку із-за відсутності правовстановлюючих документів не оформили. Про сплату 1000 доларів США написали розписку в присутності ОСОБА_3,ОСОБА_12, ОСОБА_17, ОСОБА_18 та для фіксування умови, що в подальшому ОСОБА_1 доплатить з дитячих коштів вартість узгодженої ціни вартості будинку. ОСОБА_1 18000 гривень у ОСОБА_3 не позичала, боргу немає. Розписку 19.01.2015 року написала на вимогу в присутності дільничного інспектора міліції і ОСОБА_3 для підтвердження ,що має сплатити ще 18000 гривень за будинок.

Допитаний як свідок ОСОБА_5 підтримав повністю свої пояснення ,які давав як відповідач по справі за зустрічним позовом.

Відповідач ОСОБА_3 первинні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що вирішили із чоловіком продати будинок ОСОБА_1 за 40000 гривень. В серпні 2013 року остання віддала нам 8000 гривень,що становило 1000 доларів США із розрахунку 1: 8, з умовою ,що буде винна ще 4000 доларів США до 40000 гривень із розрахунку курсу долара США до гривні. Після цього, ОСОБА_1 сплачувала ще 7 місяців по 2000 гривень щомісячно з соціальної допомоги на дітей , тобто сплатила 22000 гривень. У січні 2015 року до жовтня 2015 року ОСОБА_1 повинна була віддати 18000 гривень і після цього оформила б земельну ділянку для укладення договору купівлі будинку. Дані фактичні обставини сторони оформили розпискою про борг ОСОБА_1 перед ОСОБА_3. Отримані кошти в сумі 22000 гривень від ОСОБА_1 використали на потреби сімї,оскільки хворів ОСОБА_12, який помер 29 березня 2014 року.

Позивач ОСОБА_3 підтримала зустрічний позов про виселення ОСОБА_1 і членів її сімї з будинку та зняття з реєстрації, так як остання не віддала ключі від будинковолодіння. Підтримала також змінені позовні вимоги про стягнення з відповідачки 26780,71 гривні заподіяної майнової шкоди. Таку суму обґрунтувала ,виходячи із наступного : 27 місяців проживала при орендній платі 850 гривень ,що становить 22950 гривень; пошкодила диван,ліжко з матрацом ,які належали батькам чоловіка ,вартістю відповідно 500 гривень та 400 гривень; використали на опалення будинку 4 кубічних метри деревини - 1250 гривень, зрізали без дозволу 20 фруктових дерев, у тому числі 10 слив венгерок, 3 дерева яблуні антонівки, 1 семеренку ,1- білий налив , 5 - літніх груш, кожна із них вартістю по 80 гривень на загальну суму 1600 гривень , не оплатила використану електроенергію на суму 80,71 гривня. Ствердила, що дерева зрізали на другий день вселення . Деревам 25 років, сливи садив ОСОБА_12.

Неповнолітній свідок ОСОБА_19 показала суду, що є рідною сестрою ОСОБА_1. Остання,як стало їй відомо, у 2014 році купила будинок,в якому проживала із сімєю . Вона у січні 2015 року, перебуваючи в гостях у сестри ОСОБА_1, написала розписку, яку їй диктував дільничний інспектор в присутності ОСОБА_3 ,що сестра Зіна віддасть борг 18000 гривень, тобто доплатить за будинок до жовтня 2015 року щомісячно по 2000 гривень і ОСОБА_3 віддасть їй документи на житловий будинок. Ствердила, що їй відомо, що сестра розраховувалась за будинок , в тому числі сплатила 1000 доларів США ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_20 , яка є дочкою ОСОБА_3, показала суду,що їй відомо, що батьки вирішили продати будинок у с. Видричах за 40000 гривень. Спочатку їм заплатили 8000 гривень,а решту коштів щомісячно сплачуватиме ОСОБА_1 по 2000 гривень при отриманні соціальної допомоги на дітей. Остання сплачувала кошти за будинок до смерті батька ОСОБА_12 , тобто по березень 2014 року . У січні 2015 року ОСОБА_1 написала розписку, що винна ОСОБА_3 18000 гривень , тобто оформили так борг ,як недоплачену суму вартості будинку, яку погасить щомісячно по 2000 гривень з січня по жовтень 2015 року. Ствердила, що батько привіз готівкою 8000 гривень, доларів США не було. Отримані гроші витратили на потреби сімї. Їй відомо, що домовленість була продати будинок за 5000 доларів США , що на той час становило 40000 гривень. До січня 2015 року ОСОБА_1 сплатила 22000 гривень. Показала, що на земельній ділянці біля будинку росли фруктові дерева, у тому числі 8-9 яблунь, 5 груш, 10 слив. Вік цих дерев становить тридцять і більше, сливи росли кущами.

На даний час будинок ремонту не підлягає,має страшний вигляд, все знищено.

Свідок ОСОБА_18 показав суду, що в його присутності дружина ОСОБА_21 написала 20.08.2013 року розписку про те, що ОСОБА_3К та ОСОБА_12 по усній домовленості погодила продати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 будинок за 5000 доларів США, що становить 40000 гривень. Розписку написали в двох екземплярах,зміст якої підтримує повністю. Ствердив, що ОСОБА_5 сплатив 1000 доларів США ОСОБА_12 та ОСОБА_3 купюрами по 100 доларів США, а решту за погодженням сторін буде ОСОБА_1 сплачувати щомісячно з отриманої соціальної допомоги на дітей. Сімя ОСОБА_1 проживала у будинку ОСОБА_3 по сусідству із його будинком. Попередні власники забрали всі свої речі, ніякої деревини не залишали. ОСОБА_5 заготовляв деревину для опалення будинку,а біля будинку зрізав 2 сухі яблуні,одну суху сливу,одну грушу.

Свідок ОСОБА_17 показала суду, що є рідною сестрою ОСОБА_12, ОСОБА_1 вирішила купити будинок її батьків за 5000 доларів США , що становить 40000 гривень. В день домовленості дали 1000, а решту суми вартості мали оплачувати щомісячно при отриманні соціальної допомоги на дітей. Після смерті брата перестали проводити щомісячну оплату. Написали розписку, що ОСОБА_1 оплатить вартість будинку. Підписала розписку від 20.08.2013 року, змісту її не памятає, як і хто її написав . ОСОБА_1 не просила залишати будь-які речі, їх залишили добровільно,так як будинок належав її померлим батькам. Ствердила, що ОСОБА_5 не купив хату,а 20 фруктових дерев зрізав, у тому числі 5 груш, 5 яблунь, 10 слив. Дерева посаджені десь 40 50 років тому, а сливи 20 років. Ствердила, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 8000 гривень, що по курсу гривні до долара США становило 1000 доларів США. Гроші ОСОБА_3 витратила на потреби сімї на лікування брата ОСОБА_12 .

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первинний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає частково задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що сторони письмовий договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в селі Видричі по вул. Коніщука,10 Камінь Каширського району Волинської не оформляли,як і договір його оренди та не домовлялися про оплату за використання речей у будинку та іншого майна ,у тому числі фруктовими деревами на неприватизованій земельній ділянці для будівництва і обслуговування цього будинковолодіння.

Також визнано, що сторони усно дійшли згоди, що ОСОБА_1 погодилася придбати будинок у ОСОБА_12 та ОСОБА_3 за 40000 гривень ,що на той час становило 5000 доларів США. Оскільки ОСОБА_1 не мала матеріальної можливості сплатити всю вартість будинку, то сторони дійшли згоди виплачувати щомісячним платежем по 2000 гривень при отриманні ОСОБА_1 соціальної допомоги на дітей. Цю домовленість оформили розпискою ,відповідно до оригіналу якої від 20.08.2013 року ОСОБА_12 і ОСОБА_3 довіри свою хату ОСОБА_1 і ОСОБА_22 з такою умовою , що останні дали завдаток 1000 доларів і в подальшому будуть виплачувати 5000 по домовленості. Крім того, у розписці вказано, що отримано по дві тисячі гривень щомісячно з вересня 2013 року - березень 2014 року,тобто 14000 гривень,що стверджено оригіналами двох розписок від 20.08.2015 року, яку надано ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Відповідно до офіційних даних Національного Банку України станом на 20 серпня 2013 року 100 доларів США становили 799,30 гривень.

Як слідує з свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 28 квітня 1988 року власником будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами , який розташований в с. Видричі по вул. Коніщука,9 є ОСОБА_23 .

З свідоцтва про право на спадщину за законом, виданий ОСОБА_3 державним нотаріусом Ратнівської державної нотаріальної контори 10 лютого 2015 року, стверджено, що остання є власником цілого житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , що знаходяться в с. Видричі вул. Коніщука,10 бувша девять Камінь Каширського району Волинської області, яка його успадкувала після чоловіка ОСОБА_12, а останній його успадкував після своїх батьків ОСОБА_23, ОСОБА_24.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, що визначено ч. 2 ст. 570 ЦК України.

Суд виходить з того, що завдаток характеризується тим, що він одночасно виступає і способом платежу і способом забезпечення виконанням зобовязань. Це означає, що завдаток виплачується стороною, яка зобовязана сплачувати платежі за договором наперед до моменту настання строку платежу.

Завдаток відрізняється від усіх інших способів забезпечення виконання зобовязання тим, що він може забезпечувати лише договірні зобовязання, отже, завдатком не можуть бути забезпечені зобовязання, що виникають не на підставі договору.

Частиною 1 ст. 571 ЦК України визначено, якщо порушення зобовязання сталося з вини боржника , завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора , він зобовязаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Частиною 2,3 цієї статті ЦК України передбачено, що сторона , винна у порушенні зобовязання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі , на яку вони перевищують розмір ( вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобовязання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Здійснюючи аналіз вказаних норм статті 571 ЦК України, суд доходить до висновку, що саме визначення завдатку як грошової суми «що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання» свідчить про необхідність існування договірного зобовязання між сторонами на момент укладення договору про завдаток.

Зобовязання, яке виникне в майбутньому, не може забезпечуватись завдатком. Укладення договору про внесення завдатку ще до нотаріального посвідчення і державної реєстрації договору купівлі-продажу будинку, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Щодо форми правочину забезпечення виконання зобовязання, то ст. 547 ЦК України передбачається, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі, а правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Також, як слідує з ст. 220 ч. 1 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним, а отже застосовуються правові наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України, де кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

В судовому засіданні встановлено, що сторони, всупереч вимогам ст. 657 ЦК України, письмовий договір купівлі-продажу будинку не укладали, нотаріально його не посвідчували.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що хоча в розписках зазначено завдаток, але ці платежі не визнає завдатком, а вважає їх авансом, як спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, тобто може виконувати функцію попередньої оплати. Оскільки договір між сторонами є нікчемним, позивачка, як боржник, яка видала аванс, має право вимагати його повернення.

Суд вбачає, що на відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу і не виконує забезпечувальної функції.

Частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає оплаті у гривнях , визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Отже, вирішуючи питання про повернення ОСОБА_3 сплаченого авансу ОСОБА_1 , суд вважає, що воно повинно бути виконано у гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день постановлення судового рішення.

Відповідно до даних Національного банку України від 23.12.2015 року, офіційний курс гривні становить за 100 доларів США - 2314,6841 грн., а тому ОСОБА_3 зобовязана повернути ОСОБА_1 37147 грн., у тому числі 14000 гривень сплачених за період з вересня 2013 року по березень 2014 року щомісячно по 2000 гривень та 23147 гривні, що становить 1000 доларів США на день винесення рішення суду.

Отже, вище проаналізованими доказами спростовуються пояснення ОСОБА_3, що отримані нею кошти від ОСОБА_1 за розписками є завдатком і вони повинні залишатись у неї.

За таких обставин суд доходить до висновку про необхідність задоволення первинних позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

За таких обставин, суд не постановляє окремої ухвали суду відповідно до ст. 211 ЦПК України, за клопотанням представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, начальнику Ратнівської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області для вжиття заходів по усуненню порушень чинного законодавства при сплаті податків та врахуванні отриманих доходів при наданні пільг і субсидій ОСОБА_3 у 2013 2014 роках, оскільки ця сума стягується на користь ОСОБА_1

Зважаючи на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд не вбачає підстав для скасування заходів забезпечення позову до виконання рішення суду, які вжито відповідно до ухвали Ратнівського районного суду Волинської області від 16 листопада 2015 року .

Твердження ОСОБА_3, свідків ОСОБА_20, ОСОБА_17 ,що ОСОБА_1 20.08.2013 року сплатила 8000 гривень, тобто по курсу 1:8 ,становить 1000 доларів США спростовується оригіналами розписок від 20.08.2013 року,які надано ОСОБА_1 та ОСОБА_3, де зазначено,що ОСОБА_1 і її чоловік ОСОБА_5 дали сімї ОСОБА_3 1000 доларів США; показаннями свідка ОСОБА_19,ОСОБА_18, письмовими попередженнях ОСОБА_3 про сплату недоплачених 2250 доларів .

Слід зазначити, що судом установлено, що гроші отримали ОСОБА_3 і ОСОБА_12 , як подружжя ,які використали на потреби їх сімї, що не заперечили ОСОБА_3,свідки ОСОБА_20,ОСОБА_17 .

Стягуючи кошти на користь ОСОБА_1 судом установлено, що ОСОБА_5 платив 1000 доларів США, які належали ОСОБА_1 як соціальну допомогу на неповнолітніх дітей,що підтвердили допитані у судовому засіданні свідки.

Зустрічна позовна вимога ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню,оскільки відповідачка ОСОБА_1 визнала позовні вимоги в частині виселення її та членів сімї із будинку ОСОБА_3.

В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Сторони визнали, а також це стверджено доказами,що ОСОБА_3 є власником цілого житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , що знаходяться в с. Видричі вул. Коніщука,10 бувша девять Камінь Каширського району Волинської області, яка його успадкувала після чоловіка ОСОБА_12, а останній його успадкував після своїх батьків ОСОБА_23, ОСОБА_24.

Відповідачі з дозволу неї користувалися ним до 21 грудня 2015 року.

Статтею 155 Житлового кодексу України передбачено ,що жилі будинки ,що є в приватній власності громадян,не може бути в них вилучено,власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком.

Отже,відповідачі підлягають виселенню із будинку, власником якого є ОСОБА_3 без надання іншого жилого приміщення, що зробили це добровільно, однак остання це підтвердила після повернення їй ключів від будинковолодіння ОСОБА_1 в судовому засіданні 21 грудня 2015 року. В даному житловому будинку відповідачі не були зареєстровані , що підтверджено довідкою Видричівської сільської ради Камінь- Каширського району Волинської області № 1316 від 17.11.2015 року, а тому в частині зняття їх з реєстрації позовні вимоги є безпідставними.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 завданої їй майнової шкоди в сумі 26780,71 гривень не підлягають задоволенню за недоведеністю.

В силу вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода , завдана неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа , яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування,якщо вона доведе ,що шкоди завдано не з її вини.

Судом встановлено, що між сторонам відсутні зобовязання щодо оренди майна житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , що знаходяться в с. Видричі вул. Коніщука,10 за період з 20 серпня 2013 року по 15 листопада 2015 року з щомісячною платою 850 гривень, а тому є безпідставною вимога ОСОБА_3 на суму 22950 гривень, оскільки договір найму житла відповідно до вимог ст.ст. 810,811,812,815,820 ЦК України, як зазначає остання у позовних вимогах, не укладався.

Вартість 1250 гривень спаленої ОСОБА_1 деревини у кількості 4 кубічних метри не підлягає задоволенню за недоведеністю. Суд, товарно транспортну накладну АА № 066054 від 30 грудня 2008 року про відпущення половника хвойних порід вантажовідправником Бузаківське лісництво вантажоодержувачем ОСОБА_15, вважає неналежним доказом, оскільки ОСОБА_3 не надано доказів, що ця деревина їй належала і була в наявності і використана саме ОСОБА_1 .

Вартість пошкодженого дивана на суму 500 гривень, металевого ліжка з матрацом 400 гривень не підлягає задоволенню за недоведеністю . ОСОБА_3 не надано доказів первинної їх вартості та вартості після їх пошкодження .Крім цього, встановлено, що дані речі наявні у будинку відповідно до Акту обстеження житлового будинку від 16 листопада 2015 року .

Вартість 20 фруктових дерев на суму 1600 гривень не підлягає задоволенню за недоведеністю їх наявності та зрізання ОСОБА_1. Суд, вважає неналежними доказами фото пеньків від зрізаних дерев , підписи жителів с. Видричів , роздруковані відомості про вартість посадкового матеріалу ,осінь 2015 року садового центру « Садко» ,якими не можна встановити наявність саме 20 фруктових дерев, як вказує ОСОБА_3. Крім того, цю кількість не підтвердили свідки ОСОБА_20,ОСОБА_18. Крім цього, ОСОБА_3 визнала, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування будинковолодіння не приватизована,а право власності на житловий будинок зареєстровано нею 10 лютого 2015 року,тобто не надано доказів коли ці фруктові дерева зрізані та у кого у користування перебувала земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку,на якій вони росли і кому належали. Також не доведено ,що саме ОСОБА_1 зрізала 20 фруктових дерев .

Не підлягає задоволенню стягнення 80,71 гривень на користь ОСОБА_3,як вартості використаної ОСОБА_1 електроенергії по рахунку № 287999 від 16.11.2015 року,оскільки борг є перед Камінь ОСОБА_11 філією Волиньобленерго, а не ОСОБА_3 . Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 оплатила використану її сімєю електроенергію, що підтвердила наданою квитанцією № 293844 від 02.12.2015 року .

Отже, суд,оцінюючи докази про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заподіяної майнової шкоди в сумі 26780,71 гривня ,за своїм внутрішнім переконанням ,що ґрунтуються на всебічному,повному,обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до глибокого переконання відмовити ОСОБА_3 у стягненні з ОСОБА_1 майнової шкоди на вказану суму повністю за безпідставністю.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявив клопотання не враховувати квитанцію № 5 до прибуткового касового ордера від 27.10.2015 року при визначенні розміру відшкодування судових витрат. Просить стягнути з ОСОБА_3 судові витрати за надання юридичної допомоги на суму 3882 гривні, подавши розрахунок оплати юридичної допомоги адвоката у справі на суму 5196 гривень.

Суд, заслухавши сторони, їх представників, дослідивши надані докази про відшкодування судових витрат на відшкодування оплати юридичної допомоги, приходить до висновку у їх стягненні, виходячи із наступного .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Представником ОСОБА_1 не надано відповідних доказів про сплачу через банк оплати його гонорару в розмірі 3882 гривні, оскільки сплачені кошти через банк зараховані на рахунок/ карта ОСОБА_2 з призначенням платежів надходження готівки за платіжними картками,а не як гонорар. Так, з квитанцій Приватбанку від 25.11.2015 року , від 16 грудня 2015 року,від 22 грудня 2015 року відповідно на суму 720 гривень, 1920 гривень, 720 гривень, 520 гривень ,наданих ОСОБА_2 вбачається ,що призначення платежів надходження готівки за платіжними картками . Також не надано належних доказів про використання саме 26 літрів бензину на віддаль 350 км на суму 546 гривень,так як надано квитанцію від 05.11.2015 року на суму 515,11 гривень про придбання палива. Квитанція від 21.12.2015 року на суму 925 гривень про купівлю палива також є неналежним доказом для відшкодування переїзду представника, оскільки значно перевищує необґрунтовану вартість переїзду. Інших первинних бухгалтерських документів про використання цієї кількості бензину та на таку суми саме по цій справі представником не надано.

Отже, суд, відмовляє у стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3882 гривні оплати юридичної допомоги ОСОБА_2 , враховуючи, що ним не долучено оформлених у встановленому законом порядку документів,що свідчать про оплату гонорару та інших витрат ,повязаних із наданням правової допомоги, відповідно до ст. 14, ст. 178 Податкового кодексу України, Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат , яку ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність , затвердженого наказом Міністерством доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218, Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» , Правил адвокатської етики.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню в повному обсязі по первинному позову, як письмово підтверджені,а тому з відповідачки слід стягнути на користь позивача 730,80 гривень, у тому числі сплачених 487,20 гривень відповідно до квитанції № 43 від 27.10.2015 року ТВБВ 10002/036 Ощадбанку та 243,60 гривень згідно із квитанцією № 0.0.460515377.1 від 13.11.2015 року Камінь- Каширського відділення Приватбанку.

Також, в силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у рівних частинах з кожного по 243,60 гривень на користь ОСОБА_3 сплачених відповідно квитанції № 8 від 12.11.2015 року ТВБВ № 10002/070 Ощадбанку.

На основі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,60,154,212,213,215 ЦПК України, ст. ст. 216, 220, 546, 547, 570, 657,391, 810,811,812,815,820 ,1166 ЦК України, ст. 155 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Первинний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завданої шкоди у розмірі 37147 гривень .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 730 ( сімсот тридцять ) гривень 80 копійок.

Накладений арешт на житловий будинок за адресою с. Видричі, вул. Коніщука,10 Камінь- Каширського району Волинської області, власником якого згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , індексний номер 33388280 від 10.02.2015 року є ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 скасувати після виконання рішення суду.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Висилити ОСОБА_1, ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_13,ОСОБА_9 Віджаєвича з житлового будинку , який розміщений в с. Видричі вул. Коніщука,10 Камінь Каширського району Волинської області , без надання іншого жилого приміщення .

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_25 про зняття з реєстрації ОСОБА_1, ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_13,ОСОБА_9 Віджаєвича з житлового будинку , який розміщений в с. Видричі вул. Коніщука,10 Камінь Каширського району Волинської області .

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 26780 ( двадцять шість тисяч сімсот вісімдесят ) гривень 71 копійки завданої майнової шкоди .

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в рівних частинах з кожного по 243 ( двісті сорок три ) гривні 60 копійок .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення .

Головуючий підпис ОСОБА_26

Оригіналу відповідає

Суддя Ратнівського

районного суду ОСОБА_26