Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 6 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод, вселення та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні,

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є співвласником будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом їй належить Ѕ частка указаного будинковолодіння із відповідною часткою господарських будівель.

Зазначала, що власником другої його половини є її рідний брат ОСОБА_2

Посилалася на те, що цілим будинком фактично користується відповідач.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2012 року проведено реальний поділ спірного будинку, згідно із яким: співвласнику Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 виділено приміщення 1-3 житлова кімната пл. 23,1 кв.м.; співвласнику Ѕ частини будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 виділено приміщення: 1-3 коридор пл. 5,4 кв.м., коридор пл. 8,3 кв.м., 1-2 житлова кімната пл. 10,9 кв.м., 1-4 житлова кімната пл. 13,6 кв.м., 1-5 пл. коридор пл. 4,1 кв.м., 1-6 комора пл. 3,2 кв.м., 1-7 кухня пл. 6,4 кв.м.

Дерев'яний сарай поділено між двома співвласниками по Ѕ частці; погріб залишено у власності ОСОБА_2, криницю у спільному користуванні.

Оскільки ОСОБА_2 не допускає її до будинку, просила зобов'язати його усунути перешкоди у користуванні половиною будинковолодіння, виселити його із належної їй частини будинку та вселити її.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, зазначаючи, що він та ОСОБА_3 успадкували від батьків будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Остання із його допомогою та батьків побудувала окремий житловий будинок у АДРЕСА_2.

Враховуючи те, що між ними склалися неприязні відносини та проживання в одному будинку є неможливим, просив припинити право ОСОБА_3 на її частку у вказаному будинковолодінні шляхом сплати останній грошової компенсації.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 6 квітня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_3 частиною будинку АДРЕСА_1 - кімнатою 1-3 площею 23,1 кв.м. та половиною дерев'яного сараю під літ. «В».

Виселено ОСОБА_2 із частини будинку АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, а саме: із кімнати 1-3 площею 23,1 кв.м.

Вселено ОСОБА_3 в частину будинку АДРЕСА_1, а саме: в кімнату 1-3 площею 23,1 кв.м.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, місцевий суд, із висновками якого погодився апеляційний суд, правильно застосувавши положення ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 365, 391 ЦК України, виходив із доведеності ОСОБА_3 факту невиконання ОСОБА_2 рішення суду про поділ будинковолодіння і чинення їй перешкод у користуванні його половиною, а також із того, що її частка є значною.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод, вселення та виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель