Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2015 Справа №607/11177/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі: Борисевич І.А.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, надалі відповідач, в якому просить розірвати договір довічного утримання, який був укладений 26.02.2011р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. в реєстрі за №320.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, в їх обґрунтування зазначають, що відповідачем не виконуються умови договору довічного утримання, а саме не надається матеріальна допомога для придбання продуктів харчування, ліків, оплати медичних послуг. Відповідач із дати укладення договору не приходить до ОСОБА_1, не цікавиться її життям, здоров'ям, прохання надати матеріальну допомогу ігнорує, що стало підставами для звернення до суду із вказаним позовом.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що нею постійно вчинялися дії на виконання умов договору, проте ОСОБА_1 не хотіла приймати допомогу, не говорила, які саме лікарські засоби потрібно купляти. Продукти харчування не приносила, оскільки ОСОБА_1 думала, що вона має на меті її отруїти. ОСОБА_3 не має доступу до житла позивача, а тому не приходила до неї. Стверджує, що в квартирі ОСОБА_1 проживали квартиранти, які сплачували певну суму, а тому позивач мала деякі заощадження. Вини у тому, що вона неналежним чином виконувала умови договору довічного утримання не має, так як сама ОСОБА_1 відмовлялася від допомоги.

Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини.

26 лютого 2011 року між ОСОБА_1 (відчужував) та ОСОБА_3 (набувач) був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. за реєстром №320.

Згідно пункту 1 Договору, ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_3 належну на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1, взамін чого ОСОБА_3 зобов'язується надавати ОСОБА_1 довічно матеріальне забезпечення, а також усі види необхідного догляду.

Сторони в пункту 8 Договору передбачили, що обов'язок набувача з надання відчужувану довічного утримання визначається у вигляді: забезпечення ОСОБА_1 житлом шляхом збереження права довічного проживання у відчужуваній квартирі, а саме у кімнаті більшій за розміром; забезпечення догляду та надання матеріальної допомоги для придбання продуктів харчування, ліків та оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування ОСОБА_1 на лікуванні у стаціонарі - у міру потреби; виплатити грошового забезпечення згідно цього договору сторонами не передбачається; набувач зобов'язаний в разі смерті відчужувача поховати за її християнським звичаєм і встановити надмогильний пам'ятник.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати віджувала утриманням та (або доглядом) довічно.

Стаття 749 Цивільного кодексу України встановлює, що у договорі довічного утримання можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити відчужувача.

Проте, частина 2 статті 749 Кодексу вказує, що якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Відповідно до ст. 525 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Із наданих в судовому засіданні пояснень позивача вбачається, що відповідач ОСОБА_3 неналежним чином виконувала покладені на неї умовами договору довічного утримання від 26.02.2011р. обов'язки набувача, а саме не надавала матеріальної допомоги для придбавання ліків, оплати медичних послуг, підтвердженням у необхідність яких позивач додає лист Міської комунальної лікарні №3 від 18.06.2015р. про перебування ОСОБА_1 на лікування в денному стаціонарі та придбання за власний кошт лікарських засобів, лист фізичної особи-підприємця від 22.06.2015р. про постійну покупку за власний кошт медикаментів.

Також позивач вказує, що будь-яких коштів на продукти харчування, чи самих продуктів харчування, яких вона потребувала ОСОБА_3 не надавала. Із дати укладення договору не дзвонила, не заходила до неї, не цікавилася станом здоров'ям та умовами проживання.

За клопотанням позивача в судовому засіданні були допитані свідки.

Із показів свідка ОСОБА_5 вбачається, що вона є сусідкою ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3 не знає і ніколи не бачила, щоб вона приходила до ОСОБА_1 Про наявність договору довічного утримання взнала близько року тому, дуже здивувалася, що особа, яка повинна утримувати ОСОБА_1 ніколи не з'являється. Вказує, що постійно помагає ОСОБА_1 продуктами харчування, позичає кошти, ОСОБА_1 часто звертається до неї за допомогою.

Свідок ОСОБА_6 надала покази, з яких свідчить, що вона також є сусідкою ОСОБА_1 ОСОБА_3 ніколи не бачила. Всі турботи по квартирі, матеріальне забезпечення, придбання ліків та продуктів харчування покладаються на ОСОБА_1, а також сусіди часто їй допомагають, зважаючи на пенсійний вік ОСОБА_1

Натомість, відповідач ОСОБА_3 в спростування викладених позивачем обґрунтувань вказує, що її вини у ненаданні допомоги позивачу не має, так як вона не хотіла отримувати продукти харчування, не повідомляла, які саме ліки потрібно купляти, за відсутності ключів від вхідних дверей не мала змоги провідати ОСОБА_1, яка і не хотіла, щоб вона до неї приходила.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що стаття 755 Цивільного кодексу України передбачає можливість розірвання договору довічного утримання у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини, суд, при наведених позивачем обґрунтувань заявленого позову та виходячи із засад справедливості і розумності прийшов до висновку, що відповідачем належними і допустимими доказами не спростовані викладенні позивачем твердження щодо невиконання набувачем - відповідачем по справі пункту 8 Договору довічного утримання від 26.02.2011р. А відтак, позовні вимоги слід задовольнити.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу відшкодовуються за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 60, 88, 212, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 525, 749, 755 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задовольнити.

2.Розірвати договір довічного утримання, який укладений 26.02.2011р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І., зареєстрованого в реєстрі за №320.

3.Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_2, ідент.номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3) 243,60 грн. в повернення сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяЮ. І. Дзюбановський