Справа № 367/4785/14-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/6624/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 19 22.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Ірпінська міська державна нотаріальна контора Київської області, КП КОР «Бучанське БТІ» Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу удаваною угодою, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати договір купівлі-продажу будинку № 38-А по вул. Києво-Мироцька в смт. Буча Київської області, укладений 18 червня 1986 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 удаваною угодою, визнавши, що покупцем даного будинку був ОСОБА_9; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_10 після смерті 31 травня 1997 року його батька ОСОБА_9; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 вищезазначеного будинку в порядку спадкування за законом після смерті 26 квітня 2004 року її чоловіка ОСОБА_10.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 являється рідним братом свекра ОСОБА_2 - ОСОБА_9. ОСОБА_11 Івановичем та ОСОБА_3 була домовленість, щоб її свекор купив будинок № 38-А по вул. Києво-Мироцькій в смт. Буча Київської області на імя відповідача з врахуванням того, що в подальшому останній переоформить придбаний ОСОБА_9 будинок на свекра позивача чи її чоловіка. Для придбання зазначеного 17 грудня 1985 року відповідач ОСОБА_3 оформив довіреність, якою надавав право ОСОБА_9 придбати названий будинок на умовах і за ціну на його розсуд, заплатити за будинок гроші та виконати всі інші дії, повязані з придбанням будинку. Відповідач зразу ж після оформлення довіреності на свого брата ОСОБА_9 поїхав по місцю свого проживання та церковній службі. На підставі довіреності ОСОБА_9 на імя відповідача ОСОБА_3 за власні кошти придбав будинок № 38-а по вул. Києво-Мироцькій в смт. Буча Київської області, зареєстрував його в Ірпінському БТІ Київської області та до кінця свого життя доглядав за ним, утримував і чекав поки відповідач переїде проживати до нього. З часу придбання ОСОБА_9 будинку на імя відповідача ОСОБА_3 останній ніколи в ньому не проживав і не ніс витрат по його утриманню та ремонту. Відповідач ніколи не претендував на придбаний на його імя свекром позивача будинок і завжди знав, що будинок являється власністю його брата ОСОБА_9 ОСОБА_3 ніяких коштів на придбання спірного будинку ОСОБА_9 не давав, так як ще до оформлення довіреності та договору купівлі-продажу спірного будинку була домовленість, що даний будинок купляє ОСОБА_9 і що укладений договір купівлі-продажу є удаваною угодою. Крім того, ОСОБА_3 відповідно до вимоги Монашеського укладу (Статуту) як особа, яка була пострижена в монахи, не має права на придбання нерухомого майна. Після смерті в 1997 році ОСОБА_3 ОСОБА_9 ОСОБА_12 на прохання свекрухи ОСОБА_13 та відповідача із своєю сімєю вселилась в будинок № 38-А по вул. Києво-Мироцькій в смт. Буча і весь час його утримували та доглядали. В 2009 році відповідач ОСОБА_3 приїздив в Україну і сказав, що він збирається приїхати після закінчення церковної служби на спокій до них для спільного проживання з сімєю позивача та пообіцяв переоформити будинок на ОСОБА_2 Для підготовки документів для переоформлення та для покращення житлових умов їх сімї відповідач попросив виконати в будинку ремонтні роботи, так як він як людина похилого віку та з врахуванням його духовного сану звикла жити в комфортних умовах. В 2009 році позивач розпочала проводити в будинку значні ремонтні роботи і виконала їх на велику суму. Після того як від імені відповідача донька ОСОБА_2 - ОСОБА_14 звернулася з позовом про виселення позивача з будинку та про виселення з будинку сімї її сестри ОСОБА_4, ОСОБА_2 змушена в судовому порядку ставити питання про визнання договору купівлі-продажу удаваною угодою. Чоловік позивача ОСОБА_10 входить в число спадкоємців 1-ї черги після смерті ОСОБА_9, а ОСОБА_2 являється спадкоємцем 1-ї черги після смерті 26 квітня 2004 року свого чоловіка ОСОБА_10.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставин справи та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що ОСОБА_9 придбав спірний будинок за власні кошти на імя відповідача, та до своєї смерті доглядав будинок та утримував його. Договір купівлі-продажу є удаваною угодою. Судом першої інстанції проігноровано клопотання про допит відповідача ОСОБА_3 в порядку окремого доручення. Представник відповідача діє у своїх власних корисливих мотивах.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 17 грудня 1985 року ОСОБА_3 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_9, купити жилий будинок в смт. Буча, вул. Києво-Мироцька, 38-А, на умовах та за ціну на його розсуд, для чого надав йому право робити від його імені заяви, розписуватися за нього, підписати договір купівлі-продажу жилого будинку, заплатити за будинок гроші, а також виконати всі інші дії, повязані із даним дорученням (а.с.110, т.1).

18 червня 1986 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої Ірпінською держнотконторою від 17 грудня 1985 року був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений ОСОБА_15, державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1669. Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_3 купив жилий будинок в селищі Буча по вулиці К-Мироцькій, 38-А за 50 000 крб. Жилий будинок має 58,3 кв.м. жилої площі, зареєстровано земельну ділянку площею 1000 кв.м.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 вересня 2013 року право власності на будинок № 38-А по вулиці Києво-Мироцькій в м. Буча Київської області зареєстрований за ОСОБА_3 (а.с.18, т.1).

08 травня 1997 року ОСОБА_9 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право заповідав своїй дружині ОСОБА_13, яка у встановлений законом строк звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 до Ірпінської державної нотаріальної контори.

21 вересня 1998 року ОСОБА_13 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок по вул. Ворошилова, 10 в м. Буча, на автомобіль марки «ГАЗ-24-10», 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та на грошові вклади, що знаходяться в державній ощадній касі № 3715 м. Київ на відповідних рахунках (а.с.11, 15-17, т.2).

31 травня 1997 року ОСОБА_9 помер.

ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10, який являвся сином ОСОБА_9 (а.с.9, т.1).

26 квітня 2004 року ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10, т.1).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 є його дружина ОСОБА_2 та діти померлого ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_3, ОСОБА_9, які у встановлений законом строк звернулися до Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та 11 січня 2007 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_10 на відповідні частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.71-76, т.2).

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 серпня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування дійсним та визнання права власності відмовлено.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка є законним представником ОСОБА_17 та ОСОБА_18, ОСОБА_19, третя особа Орган опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення задоволено. Усунено перешкоди в користуванні ОСОБА_3 будинком № 38-А по вул. Києво-Мироцькій в м. Буча Київської області, який йому належить на праві приватної власності шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_19, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 із зазначеного будинку без надання їм іншого жилого приміщення. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_4, яка є законним представником ОСОБА_17 та ОСОБА_18 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_19, Комісія із захисту прав дитини Бучанської міської ради Київської області про визнання права на користування житловим приміщенням відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2014 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_4, яка діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_17 та ОСОБА_18 задоволено частково, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 серпня 2014 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на положення ст. ст. 116, 150 ЖК України, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.23-32, т.2).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують, що договір купівлі-продажу є удаваним правочином та укладений з метою приховати договір купівлі-продажу будинку ОСОБА_9 за його особисті кошти.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК УРСР 1963 року (який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку) якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦК УРСР 1963 року угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

За змістом ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином, ОСОБА_2 не довела ту обставину, що під час укладення договору купівлі-продажу сторони договору мали намір приховати інший правочин. Для визнання правочину удаваним необхідно мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

З матеріалів справи вбачається, що власником спірного житлового будинку є ОСОБА_3. ОСОБА_9, укладаючи договір купівлі-продажу житлового будинку, діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності. Будь-які докази того, що укладений договір є удаваною угодою позивачем не надані.

Крім того, ОСОБА_2 не є стороною договору купівлі-продажу і її права та інтереси зазначеним договором жодним чином не порушуються. За життя ОСОБА_9 вимогу про визнання договору купівлі-продажу удаваною угодою не заявляв, а третя особа у справі ОСОБА_8, що була стороною оскаржуваного правочину, заперечує його удаваність.

Заявляючи позовну вимогу про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_10 після смерті 31 травня 1997 року його батька ОСОБА_9 позивач не звернула увагу на наступне.

Відповідно до ст. 548 ЦК ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до вимог ст. 524 ЦК УРСР (який діяв на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9І.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_9 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право заповідав своїй дружині ОСОБА_13.

ОСОБА_9 не являвся власником спірного житлового будинку, а тому його син ОСОБА_10 не міг успадкувати будинок після смерті свого батька.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/6 частину житлового будинку, позивач зазначає, що її чоловік ОСОБА_10 входить в число спадкоємців 1-ї черги після смерті ОСОБА_9, а ОСОБА_2 являється спадкоємцем 1-ї черги після смерті 26 квітня 2004 року свого чоловіка ОСОБА_10.

Однак, враховуючи те, що спірний житловий будинок не входить до складу спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_9, а, отже, частина будинку не перейшла в порядку спадкування до ОСОБА_10, правові підстави для визнання за позивачем права власності на 1/6 частину будинку відсутні.

Доводи апеляційної скарги в частині неправильної оцінки судом першої інстанції обставин справи та поданих сторонами доказів є не обґрунтованими, оскільки суд дійшов правильного висновку, про відсутність підстав до задоволення позову, через недоведеності позивачем удаваності оскаржуваного договору.

Посилання позивача на порушення судом норм процесуального права, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення виключно, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_20