Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Міністерство інфраструктури України, Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про стягнення грошових коштів, утриманих із заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним вище позовом, у якому просила стягнути з відповідача грошові кошти, утримані із заробітної плати, та середній заробіток за час затримки розрахунку.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона працювала провідним юрисконсультом відділу договірної роботи служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «Адміністрація морських портів України»). 01 квітня 2015 року відповідачем був виданий наказ № 105-к 3-2 «Про припинення трудового договору», згідно з яким її було звільнено з роботи з 06 квітня 2015 року за п. 6 ст. 36 КЗпП України. При ознайомленні з розрахунком сум нею виявлено, що із її заробітної плати незаконно утримано за січень 2015 року 618 грн 95 коп. та щомісячну премію за лютий у розмірі 317 грн 30 коп. У табелі обліку робочого часу з 01 до 31 січня 2015 року немає запису про її відсутність, крім того, на підставі цього табеля було виплачено заробітну плату за січень 2015 року у повному обсязі.

Ураховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від23 вересня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ДП«Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 936 грн 25 коп., з яких: кошти з окладу за січень 2015 року - 618 грн 95 коп., премія за лютий 2015 року - 317 грн 70 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку пропорційно до вказаної суми з 07 квітня до 12 червня 2015 року включно у розмірі 27 233 грн 80 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку із заробітної плати при звільненні та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ДП«Адміністрація морських портів України» на її користь грошові кошти у розмірі 936 грн 25 коп., з яких: кошти з окладу за січень 2015 року - 618 грн 95 коп., премія за лютий 2015 року - 317 грн 70 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку пропорційно до вказаної суми з 07 квітня до 12 червня 2015 року включно у розмірі 45 831 грн 72 коп. (1041 грн 63 коп. х 44 робочі дні).

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами установлено, що на підставі наказу від 01 квітня 2015 року № 105-к 3-2 ОСОБА_3 була звільнена з роботи з 06 квітня 2015 року відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 1084-р «Про перенесення робочих днів у 2015 році» на 31 січня 2015 року було перенесено робочий день із четверга 08 січня 2015 року.

Відповідно до звіту системного доступу ОСОБА_3 була відсутня на роботі більше трьох годин протягом робочого дня 31 січня 2015 року, у зв'язку з чим відповідачем було відкореговано табель обліку робочого часу з 01 до 31 січня 2015 року і заробітна плата позивачки за цей період була нарахована із розрахунку 17 робочих днів у розмірі 618 грн 95 коп. Оскільки у лютому була нарахована премія за січень, виходячи із 17 робочих днів, а згідно з відкорегованим табелем робочого часу від 16 березня 2015 року за період з 01 до 31 січня 2015 року кількість робочих днів складала 16 днів, то в результаті перерахунку підлягала утриманню сума в розмірі 317 грн 30 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що докази, які б підтверджували вчинення позивачкою прогулу 31 січня 2015 року, відсутні.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому при звільненні, є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 117 цього Кодексу.

Суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку на засадах співмірності тільки в разі одночасного вирішення вимог про стягнення належних при звільненні сум за умови часткового задоволення цих вимог.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами наявний спір щодо належних позивачці при звільненні сум.

Оскільки вимоги позивачки щодо розміру належних їй при звільненні сум судом задоволені в повному обсязі, то й підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в суду не було.

Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_3, суд повинен був врахувати вимоги абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), згідно з яким у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно із довідкою, наданою ДП«Адміністрація морських портів України», середньоденний заробіток ОСОБА_3 з урахуванням усіх виплат складає 1 041грн63 коп.

Проте суд, вирішуючи спір, на зазначене вище уваги не звернув, розрахував суму розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, взявши за основу заробітну плату позивачки за 1 день січня 2015року у розмірі 618 грн 95 коп. замість 1 041 грн 63 коп.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку із заробітної плати при звільненні не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку із заробітної плати при звільненні скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П.Штелик