Справа № 125/1875/14-ц Провадження № 22-ц/772/1952/2015Головуючий в суді першої інстанції Єрмічова В. В.
Категорія 48Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів : Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

При секретарі : Франчук О.П.

За участю: позивача ОСОБА_2 і її представників - адвокатів Когутницького В.М. і Чубенко С.В.; відповідача ОСОБА_5 і його представника - адвоката Луценка О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2

на рішення Барського районного суду Вінницької області від 6 травня 2015 року і на додаткове рішення Барського районного суду Вінницької області від 27 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, -

В с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, де просила встановити факт спільного проживання з відповідачем до укладення шлюбу і після розірвання шлюбу та визнати за нею право спільної сумісної власності на майно - грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, що еквівалентно 116 938,14 гр., стягнувши з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 116 938,14 гр.

У січні 2015 року позивач уточнила свої позовні вимоги, якими просила встановити факт спільного проживання з відповідачем, визнати за нею право спільної сумісної власності на майно - грошові кошти в сумі 26 650 доларів США, що еквівалентно 414 674 гр. та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 200 612,20 гр.

У березні 2015 року позивач подала заяву про збільшення розміру позовних вимог, якими просила визнати за нею право спільної сумісної власності з відповідачем на майно - грошові кошти в сумі 26 650 доларів США, що еквівалентно 739 887,15 гр. і стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 369 943,57 гр.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 6 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, відмовлено.

27 травня 2015 року Барським районним судом Вінницької області ухвалено додаткове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 про встановлення факту проживання з ОСОБА_5 однією сім'єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу з початку 2004 року по 5 вересня 2006 року та з жовтня 2008 року по червень 2014 року, відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду ОСОБА_2 просить скасувати додаткове рішення суду від 27 травня 2015 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначила, що не погоджується із оскаржуваним рішенням, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та допустив порушення норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні позивач і її представники підтримали апеляційні скарги, просять їх задовольнити.

Відповідач і його представник проти задоволення апеляційних скарг заперечили, просять їх відхилити і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі з 5 вересня 2006 року, актовий запис № 2322 (а. с. 7, 211).

Під час шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 - актовий запис № 2932 від 20 вересня 2006 року (а. с. 8).

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 9 жовтня 2008 року, яке набрало законної сили 21 жовтня 2008 року, шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_2, розірваний (а. с. 46).

19 березня 2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області проведено державну реєстрацію розірвання шлюбу між сторонами, про складено актовий запис № 284 (а. с. 13).

20 березня 2009 року ОСОБА_5 уклав із ОСОБА_8 договір купівлі-продажу жилого будинку по АДРЕСА_1 Договір посвідчений державним нотаріусом Барської державної нотаріальної контори 20 березня 2009 року і зареєстрований в реєстрі за № 1-1247. 23 березня 2009 року Комунальним підприємством «Барське районне бюро технічної інвентаризації» зареєстровано придбаний будинок за ОСОБА_5

У пункті 2.1. договору купівлі-продажу зазначено, що будинок куплений ОСОБА_5 за 15 000 гр. (інвентаризаційна вартість будинку складає 122 421 гр.) (а. с. 31).

Також встановлено, що в АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_5 відкрито рахунки: 29.11.2007 року вкладний рахунок НОМЕР_1 в доларах США - закритий 20.03.2008 року; 15.04.2008 року вкладний рахунок НОМЕР_2 в доларах США - закритий 21.08.2008 року; 03.09.2010 року вкладний рахунок НОМЕР_3 в доларах США (а. с. 127).

Із довідки про рух коштів на рахунку НОМЕР_2 з 1 січня 2004 року по 1 червня 2014 року з рахунку були зняті кошти:

18 квітня 2008 року - 16 500 доларів США;

18 липня 2008 року - 17 000 доларів США;

24 липня 2008 року - 19 400 доларів США;

15 серпня 2008 року - 9 000 доларів США;

20 серпня 2008 року - 26 650 доларів США (а. с. 128).

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами по спору, поширюються норми Сімейного кодексу України, які регулюють право спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на прав спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 61 СК України визначає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України дружині та чоловікові надані рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина, чоловік, згідно положень ч. 1 ст. 65 СК України, розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, яким позивач просила визнати грошові кошти на рахунку в банку в сумі 26 650 доларів США, суд виходив із того, що позивач не довела належними і допустимими доказами обставин знятих 20 серпня 2008 року (тобто під час проживання у зареєстрованому шлюбі) ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 26 650 доларів США та витрачених ним не як подружжям, а ним особисто уже після розірвання шлюбу і потрачених ним на придбання будинку.

Такий висновок суду відповідає встановленим по справі фактичним обставинам та нормам матеріального права.

Прийняте судом рішення про залишення без задоволення вимог про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю як жінки і чоловіка без реєстрації шлюбу також є законним.

Із наданого суду актового запису про шлюб № 2322 від 5 вересня 2006 року вбачається, що обоє із подружжя укладали даний шлюб будучи уже розлученими у попередніх шлюбах, а саме: позивач ОСОБА_2 була розлучена згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 1076 від 21.08.2006 року (а. с. 211).

Частиною 1 ст. 234 ЦПК України визначено, що у непозовному цивільному судочинстві розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 234 ЦПК України у такому провадженні суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За правилами частини 6 ст. 235 ЦПК України за наявності спору про право справа вирішується не в окремому провадженні, а в порядку позовного провадження.

По даній справі між сторонами існує спір про право на майно - грошові кошти, тому такий спір вирішується у позовному провадженні.

Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Вирішуючи справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу суд вправі задовольнити заявлені вимоги за наявності таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, термін спільного проживання (не менше п'яти років); є мета встановлення такого факту. Встановлення факту спільного проживання має значення для захисту матеріальних інтересів осіб, які спільно проживають, якщо письмовим договором між ними не встановлено будь-яких прав та обов'язків між ними.

Також суд має враховувати, що встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можливе лише тоді, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв вірне рішення про відмову у задоволенні вимоги про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, з початку 2004 року до 5 вересня 2006 року.

Також являється правильним висновок суду про відмову у задоволенні вимоги про встановлення факту проживання сторін однією сім'єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, у період з жовтня 2008 року по червень 2014 року, у зв'язку з безпідставністю та відсутністю потреби для встановлення такого факту через не надання позивачем будь-яких доказів на його підтвердження, а також у зв'язку з тим, що предметом розгляду даної справи є майно набуте подружжям в шлюбі.

Отже, виходячи з установлених обставин справи та з урахуванням положень цивільного, сімейного та цивільного процесуального законодавства, суд першої інстанції ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, спростовані вищенаведеним, тому не можуть впливати на висновки суду.

Статтею 220 ЦПК України суду надано право ухвалити додаткове рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року роз'яснив, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 1 частини 1 статті 220 ЦПК України передбачено, що додаткове рішення ухвалюється судом, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Суд першої інстанції ухвалив 27 травня 2015 року додаткове рішення про відмову у встановленні факту проживання однією сім'єю сторін без реєстрації шлюбу, оскільки сторони у судовому засіданні подавали докази і давали пояснення стосовно цієї вимоги, при розгляді справи, яка закінчилася ухваленням основного рішення 6 травня 2015 року без прийняття рішення по цих вимогах.

Додаткове рішення не змінило суті основного рішення і не містить в собі висновків про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі, а вирішило вимоги, які були досліджені у судовому засіданні.

Додаткове рішення по справі відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 220, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Барського міського суду Вінницької області від 6 травня 2015 року і додаткове рішення Барського районного суду Вінницької області від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ Ю.Б. Войтко

/підпис/ І.М. Стадник

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська