№ 308/4112/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22.07.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді Стефанишин М.М.

при секретарі Савчур С.В.

за участі :

прокурора Сегедій В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою Заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України Крижановського О. в інтересах ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, -

встановив:
Заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України Крижановський О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з виплати середнього заробітку ОСОБА_1 .

Зазначає, що за наявності підстав, передбачених ч.ч.2-4 ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», з метою представництва інтересів громадян або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом : звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); вступати у справу, порушену за позовами (заявами, поданнями) інших осіб, на будь-якому етапі розгляду.

Мотивуючи свої позовні вимоги вказує на те, що ОСОБА_1 на підставі безстрокового трудового договору б/н від 01.06.2012року зареєстрованого в Ужгородському міському центрі зайнятості за № 6 був прийнятий на роботу Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 . Зазначає, що 18.03.2014року на виконання Указу Президента України від 17.03.2014року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_1 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації в Збройні сили України. Всупереч вимогам Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ОСОБА_2 за період проходження ОСОБА_1 військової служби з 18.03.2014року йому не здійснюється нарахування та виплата заробітної плати роботодавцем. Просить зобов`язати ФОП ОСОБА_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 18.03.2014року по 18.03.2015року. В ході судового розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути на свою користь з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 18 березня по 30 вересня 2014року в розмірі 2244,78 грн .

В судовому засідання прокурор військової прокуратури Ужгородського гарнізону Сегедій В.Ю., що здійснює представництво ОСОБА_1 , просив розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 оскільки, останній не має можливості бути присутнім у судовому засіданні, перебуває у відрядженні за межами міста, уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх зодоволити, проти заочного розгляду справи не заперечує .

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином. Надіслав на адресу суду заяву від 08.06.2015року у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено по справі, ОСОБА_1 на підставі договору укладеного з фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах .

Судом встановлено, що згідно безстрокового трудового договору від 01.06.2012року укладеного між роботодавцем фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та працівником ОСОБА_1 , зареєстрованим в УМЦЗ м.Ужгород за №070/200966, останнього прийнято на роботу кухарем про що зроблено запис в його трудовій книжці від 01.06.2012року .

Як встановлено судом, відповідно до довідки наданої Ужгородським об`єднаним міським військовим комісаріатом від 07.04.2015року за №2465, гр. ОСОБА_1 , 19.03.2014року на виконання Указу Президента України від 17.03.2014року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» призвано Ужгородським об`єднаним міським військовим комісаріатом Закарпатської області на військову службу за призовом під час мобілізації в Збройні Сили України.

Відповідно до вимог ст. 119 Кодексу законів про працю України, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Водночас, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, відповідно до вимог ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Відповідно до ст.2 вказаного Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Однак, роботодавцем фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 за період проходження ОСОБА_1 військової служби з 18.03.2014року не здійснено в повному обсязі нарахування та виплата середнього заробітку за період з 18.03.2014року по 30.09.2014року.

Відповідно до ст. 265 КЗпП України, особи винні в порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно положення ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Разом з тим, на зазначені вимоги поширюються положення ч. 3 ст. 32 Цивільного кодексу України і п. 3 ст. 39 Закону "Про власність", згідно з якими в разі недостатності у державної установи (організації) коштів відповідальність за її зобов`язаннями несе власник.

З п.20 зазначеної Постанови вбачається, що в такому випадку саме роботодавець повинен доводити відсутність своєї вини у невиплаті заробітної плати.

Зі статті 117 КЗпП України слідує, що відповідальність роботодавця за даною нормою настає за наявності вини.

Аналіз зазначених вище норм, дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, факт наявної заборгованості відповідача перед позивачем ОСОБА_1 за період з 18.03.2014року по 30.09.2014рік підтверджено.

Відповідач в судове засідання не з`явився та не довів відсутність вини власника або уповноваженого ним органу у невиплаті належних працівникові сум у строки, зазначені в ст.ст.97,119 КЗпП України.

Як встановлено судом, згідно звітів поданих ФОП ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення м.Ужгород , про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за січень - березень 2015року, ФОП ОСОБА_2 було здійснено нарахування та виплата середньої заробітної плати ОСОБА_1 в розмірі 348,93 грн. на загальну суму 1046,79 грн.

Відповідно до виписки по картковому рахунку наданої АТ «Ощодбанк» станом на 28.04.2015року на картковий рахунок ОСОБА_1 було зараховано вказані кошти в розмірі 1046,79 коп.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 з відповідними змінами та доповненнями.

Згідно п.2 трудового договору б/н від 01.06.2012року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрованого в Ужгородському міському центрі зайнятості за № 6, вказано, що фізична особа зобов`язується оплачувати працю працівника у розмірі 1094 грн. на місяць. Розмір заробітної плати визначається за згодою сторін, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати.

З наданого позивачем розрахунку, який суд визнав обгрунтованим та сторонами по справі не заперечується, вбачається, що середня заробітна плата за січень 2015 року була нарахована та виплачена ОСОБА_1 в розмірі - 348,93 грн.

Таким чином з 18.03.по 31.03.2014року заборгованість з виплати середньої заробітної плати становить = 151.20 грн. За період з 01.04.2014року по 30.09.2014року становить ( 348,93*6) = 2093,58грн + 151,20 = 2244,78 грн.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

З огляду на вищезазначені положення чинного процесуального законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60 , 209, 212- 218, 224-226 ЦПК Укра їни суд, -

в и р і ш и в:
Позов задовольнити .
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) середній заробіток за період з 18.03.2014року по 30.09.2014року, у зв`язку призовом на військову службу в Збройні Сили України на підставі Указу Президента України №303/2014р. «Про часткову мобілізацію» в розмірі 2244,78 (дві тисячі двісті сорок чотири гривні ) 78 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до спеціального фонду Державного бюджету України 243 (двісті сорок три ) гривні 60 копійок судового збору.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду Стефанишин М.М.