Справа № 635/3005/15-ц
Провадження № 2/635/1718/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Полєхіна А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Сушко Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій в остаточних позовних вимогах просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ОСОБА_2 22 вересня 2012 року о 05 год. 35 хв. керуючи автомобілем «ВАЗ 2121», реєстраційний номер НОМЕР_1 грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який від отриманих травм загинув на місці пригоди. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження. ОСОБА_1 є батьком загиблого ОСОБА_3

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2014 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Позивач посилається на те, що його загиблий син був цілеспрямованою молодою людиною, яка мріяла та бажала жити. У свої не повні 21 рік він мав повну середню та професійну освіту, працював на заводі «Турбоатом» за фахом, забезпечував себе та допомагав матеріально родині.

Крім того позивач зазначає, що вони з сином були одним цілим, вони говорили на одні і ті самі теми, однаково мислили. Завжди були разом, ходили на річку, у ліс, разом поралися по домашньому господарству, у них були спільні інтереси.

З загибеллю сина у позивача змінилися все життя. У позивача була повна сімя, він з дружиною виховував чотирьох дітей. В них була дружня та весела родина. Він покладав надії на молодшого сина ОСОБА_4 та вважав його своєю опорою. Позивач кожен день спостерігає за тим, як страждає його дружина та діти. Вони майже не сміються, усі розмови тільки про трагічну смерть дитини. Він втратив спокій та сон. Думки про те, що він ніколи не побачить дорослого щасливого ОСОБА_3, ніколи не буде мати від нього онуків, ще більше посилює його моральні страждання. Все у побуті щодня нагадує про сина, що спричиняє пригнічений стан, внаслідок чого він почав нервово відноситися до оточуючого світу.

Моральні страждання збільшує також те, що відповідач весь час намагається очорнити його сина і перекласти відповідальність за дорожньо-транспортну пригоду на нього. Відповідач не визнав своєї вини і не розкаявся, навіть не вибачився.

Не має більшого горя для батьків, ніж горя, коли хорониш свою дитину.

Після загибелі сина позивач весь час знаходиться в нервовій напрузі, в нього погіршився стан здоровя.

Позивач посилається на те, що внаслідок загибелі сина його сімя опинилися у скрутному матеріальному стані. Кошти на поховання, помини і спорудження памятника прийшлося взяти в кредит у банку.

Крім того погіршився стан здоровя його дружини, вона рік не працювала, зявилися борги за газопостачання, що призвело до його відключення.

Родина позивача перебувала першою на пільговій черзі, як багатодітна сімя, на отримання житла. Однак в звязку з загибеллю сина, їх зняли з черги, хоча родина потребує поліпшення житлових умов.

Позивач не може в повній мірі осягнути рівень його моральних страждань, повязаних з втратою дорогою йому людини, а тим більше оцінити рівень моральних страждань у грошовому виразі.

Посилаючись на вказані обставини та вимоги ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечував, з наступних підстав.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та звільнено від покарання по амністії. Цим же вироком з нього стягнуто на користь потерпілої ОСОБА_5 50000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2014 року збільшено розмір моральної шкоди до 150000,00 грн.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року розмір моральної шкоди зменшено до 50000,00 грн.

Батьки загиблого реалізували своє право як потерпілі.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обовязків.

Судом встановлено, що 22 вересня 2012 року приблизно о 05 годині 35 хвилин ОСОБА_2 керував власним технічно справним автомобілем НОМЕР_2, на якому рухався по вул. Дніпропетровській у м. Мерефа Харківського району Харківської області, зі сторони м. Харкова у напрямку м. Нова Водолага Харківської області, зі швидкістю 68 км/год.

Під час руху в районі розташування будинку №243 по вул. Дніпропетровській в м. Мерефа Харківського району Харківської області ОСОБА_2 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України і скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3, який рухався по проїжджій частині у попутному з ним напрямку.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці пригоди.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2, який грубо порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України.

22 вересня 2012 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №362393, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області /а.с. 6/.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Звільнено засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року /а.с. 8-12/.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2014 року вирок Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2014 року відносно ОСОБА_2 в частині призначеного йому покарання скасовано, а в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_5 змінено.

Призначено ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. Звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року. Збільшено суму відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди на користь ОСОБА_5 до 150000,00 грн. /а.с. 13-15/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2015 року вирок Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2014 року щодо ОСОБА_2 в частині вирішення цивільного позову змінено: зменшено розмір відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди на користь потерпілої Н.М. до 50000,00 грн. В решті судове рішення залишено без змін /а.с. 17-18/.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

ОСОБА_1 є батьком загиблого ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 7/.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сімєю.

За змістом ст. 23 ЦК України зазначено, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Як роз'яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно роз'яснень, наданих у п.п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тому, при визначенні розміру суми на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, пережитих ОСОБА_1 у звязку з трагічною загибеллю близької людини сина, погіршенням внаслідок цього його стану здоровя, порушення налагодженого ритму життя, перебування у скрутному матеріальному становищі сімї після поховання сина, суд, вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000,00 грн., в іншій сумі ці вимоги є не доведеними і тому не підлягають задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо того, що батьки ОСОБА_3 вже реалізували своє право як потерпілі та з нього вже стягнуто моральну шкоду на користь ОСОБА_5, оскільки вони спростовуються вироком Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 цивільний позов не заявлявся.

За положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В звязку з чим суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з судового збору в розмірі 121,80 грн.

Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 (пятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, судові витрати з судового збору в розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, судовий збір у дохід держави в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - А.Ю. Полєхін