У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.

суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Ситнік О.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 2 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що 23 грудня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого він передав ОСОБА_4 5 000 доларів США, зі сплатою 5 % щомісяця від суми позики строком до 1 травня 2013 року. 4 січня 2013 року між ним та відповідачем було укладено другий договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав 5 000 доларів США зі сплатою 5 % щомісяця від суми позики, які останній зобов'язувався повернути до 4 квітня 2013 року. Посилаючись на те, що позичальник не повністю повернув заборгованість, просив задовольнити позов.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2014 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг у розмірі 411 224 грн 5 коп. та 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Чернігівської області від 2 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 23 грудня 2012 борг у розмірі 116 050 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 23 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 000 дол. США, які зобов'язався повернути до 1 травня 2013 року, що підтверджується відповідною розпискою.

4 січня 2013 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача 5 000 дол. США, які зобов'язувався повернути до 4 квітня 2013 року, що підтверджується розпискою.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань утворилася заборгованість.

Стягуючи заборгованість за договором позики від 23 грудня 2012 року та визначаючи розмір пені, апеляційний суд виходив із того, що зобов'язання за цим договором відповідачем виконані частково, а за договором від 4 січня 2013 року повністю.

Однак повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до розписки від 23 грудня 2012 року ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання повернути кошти в строк до 1 травня 2013 року. Проценти в розмірі 5 % в місяць зобов'язувався сплачувати щомісячно 23 числа, а при їх несплаті у вказане число нараховувалась пеня з розрахунку 5 % на місяць за фактичне число прострочених днів.

Згідно розписки від 4 січня 2013 року ОСОБА_4 взяв на себе зобов'язання повернути позику в строк до 4 квітня 2013 року. Проценти в розмірі 5 % на місяць зобов'язувався сплачувати 4 числа кожного місяця, а при їх несплаті нараховувалася пеня з розрахунку 5 % на місяць.

Між тим, при визначенні розміру пені апеляційний суд не врахував умов надання позики, не звернув уваги на те, що пеня до строку погашення позики підлягала нарахуванню на розмір своєчасно несплачених процентів.

Однак судом її розмір в день визначався не від суми несплачених процентів, а від розміру переданих в позику коштів ще до настання строку їх повернення.

Отже судом розмір пені у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів за період до встановленого сторонами строку повернення позики визначений неправильно, її щоденний розмір розраховувався не із заборгованої суми процентів, а із розміру переданих в позику коштів.

Помилкове визначення пені вплинуло на висновки суду щодо обсягу виконаних відповідачем зобов'язань за договорами.

Апеляційний суд сплату відповідачем 4574 доларів США відсотків вважав погашенням боргу по пені, не врахувавши того, що відсотки сплачуються до повного виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено умовами договору.

Умовами договорів строк, по який сторонами встановлювалася сплата процентів не визначався, отже тлумачення судом на власний розсуд на виконання яких зобов'язань сплачені ці кошти, визначені відповідачем як сплата відсотків, є помилковим.

При цьому не було враховано положень ст. 534 ЦК України згідно яких у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Отже кошти на погашення пені могли бути спрямовані лише у випадку відсутності заборгованості відповідача по процентах.

Тому висновок про повне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за договором від 4 січня 2013 року є передчасним.

Помилковість проведення судом розрахунків з приводу виконання відповідачем зобов'язань призвело до неправильного визначення заборгованості і вирішення спору, що тягне за собою скасування ухваленого апеляційним судом рішення.

Вказані порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, в зв'язку з чим рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього суду.

При новому розгляді справи суду належить врахувати наведене, з'ясувати які і коли платежі за умовами договорів позики мав сплатити відповідач, чи був ним такий обов'язок виконаний в повному обсязі, а якщо ні, то в якому розмірі підлягала нарахуванню і на яку суму пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання, на погашення яких зобов'язань підлягали зарахуванню сплачені відповідачем кошти у разі недостатності сум проведених платежів.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про необхідність застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про захист прав споживачів» підлягають відхиленню, оскільки цей Закон не регулює правовідносини з приводу надання позики однією фізичною особою іншій.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 2 березня 2015 року, скасувати, справу передати на новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук О.М. Ситнік