Справа №587/409/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Степаненко О. А.
Номер провадження 22-ц/788/1521/15 Суддя-доповідач - Бойко В. Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Дубровної В. В. , Семеній Л. І.

за участю секретаря судового засідання -

Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 липня 2015 року

в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_5 до управління Держземагенства України у Сумському районі Сумської області, ОСОБА_4 про скасування державних актів на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначаючи, що вона є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 Іншою частиною житлового будинку із господарськими будівлями володіла ОСОБА_7, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Спадкоємцем після її смерті є ОСОБА_4 У січні 2015 року він надав у розпорядження позивачки копії державних актів на право приватної власності на земельну ділянку від 31.07.2006 року, у відповідності з якими ОСОБА_7 було передано у приватну власність всю земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, хоча, на той час, попередньому власнику належало дише 1/2 частина зазначеного домоволодіння.

Позивачка зазначала, що, оскільки ОСОБА_7 була власницею лише 1/2 домоволодіння, державні акти на землю мали бути видані їй лише на 1/2 частину земельних ділянок, позивачка вважала, що державні акти порушують її права, тому є незаконними та підлягають скасуванню.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 06 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано незаконним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 31 липня 2006 року та Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 31 липня 2006 року, скасувавано запис про їх реєстрацію.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги його доводи щодо пропуску позивачкою строків звернення до суду з цими вимогами. Зокрема, ОСОБА_4 посилався на те, що право власності за земельну ділянку, а також право постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності у ОСОБА_7 на спірні земельні ділянки виникло 31 липня 2006 року ( дата видачі державних актів на землю). Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 отримала ІНФОРМАЦІЯ_2, з цього часу до подачі позову пройшло 7 років, тому відповідач вважав, що строк позовної давності пропущений позивачкою, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивача проти скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обидва спадкодавця володіли 1/2 частиною домоволодіння кожний, отже, кожному з них належало право користування земельною ділянкою при зазначеному домоволодінні і кожний мав право на безоплатну приватизацію 1/2 частини земельної ділянки. Однак, право власності на спірну земельну ділянку отримала лише ОСОБА_7, спадкоємцем якої після її смерті є ОСОБА_4, а ОСОБА_6, спадкоємцем якої є ОСОБА_5, була протиправно позбавлена своєї частки в земельній ділянці, хоча має на праві власності будівлі та споруди, що розташовані на спірній земельній ділянці і право власності на які ніким не оспорюється.

Суд прийшов до висновку, що отримані ОСОБА_7 державні акти на землю суттєво порушують права ОСОБА_5, яка є спадкоємцем ОСОБА_6, відтак державні акти підлягають скасуванню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, так як він є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 08 лютого 2007 року ОСОБА_5 є власником 1/2 частини житлового будинку із господарськими будівлями за адресою : АДРЕСА_1. Зазначена частина домоволодіння була отримана позивачкою в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, якому ця частина домоволодіння належала на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Косівщинською сільською радою 12 листопада 1987 року, зареєстрованого в Сумському ООБТІ 23 листопада 1987 року за р. №180.

Відповідно до договору дарування від 27 серпня 1984 року, інша частина вказаного будинку належала ОСОБА_7, якій 1/2 частина будинку була подарована її матір'ю - ОСОБА_8.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, її спадкоємцем є відповідач.

Отже, сторони є власниками 1/2 частини спірного домоволодіння.

З копії Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 31 липня 2006 року та Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 31 липня 2006 року вбачається, що на підставі рішення 14 сесії 24 скликання Косівщиньскої сільської ради від 19 серпня 2004 року земельні ділянки площею 0,1115 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,0420 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд земельні ділянки передані у приватну власність ОСОБА_7 ( а.с. 7-8 ).

Приймаючи рішення 14 сесії 24 скликання від 19 серпня 2004 року про передачу спірних земельних ділянок ОСОБА_7, Косівщиньскою сільською радою Сумського району не було взято до уваги, що 1/2 частиною спірного домоволодіння з 1987 року володів ОСОБА_6, а іншою 1/2 частиною домоволодіння з 1984 року володіла ОСОБА_7.

Таким чином, обидва спадкодавця володіли 1/2 частиною домоволодіння кожний, отже, кожному з них належало право користування земельною ділянкою при зазначеному домоволодінні і кожний мав право на безоплатну приватизацію 1/2 частини земельної ділянки. Проте, право власності на спірну земельну ділянку отримала лише ОСОБА_7, спадкоємцем якої після її смерті є ОСОБА_4, а ОСОБА_6, спадкоємцем якої є ОСОБА_5, була протиправно позбавлена своєї частки в земельній ділянці, хоча має на праві власності будівлі та споруди, що розташовані на спірній земельній ділянці і право власності на які ніким не оспорюється.

Частиною 4 статті 112 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Суд прийшов до вірного висновку, що отримані ОСОБА_7 державні акти на землю порушують права позивачки, яка є спадкоємцем ОСОБА_6, відтак державні акти підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстнції і щодо відхилення доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Зокрема, відповідач посилався на те, що право власності у ОСОБА_7 на спірні земельні ділянки виникло у 2006 році, а свідоцтво про право на спадщину позивачка отримала у 2007 році, тому ОСОБА_4 вважав, що строк позовної давності пропущений позивачкою, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Однак з такими доводами погодитися неможливо з огляду на наступне.

У відповідності з ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.( ст. 257 ЦК України ).

За змістом ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Під час розгляду справи не були спростовані доводи сторони позивача в тій частині, що про порушення свого права вона дізналася у січні 2015 року, коли від управління Держземагенства України у Сумському районі Сумської області їй стало відомо, що спірна земельна ділянка передана у приватну власність ОСОБА_7 ( а.с. 39 ).

Після цього, позивачка зверталася до управління Держземагенства України у Сумському районі Сумської області з заявою про скасування державних актів на землю, що порушують її права, однак їй було рекомендовано звернутися до суду ( а.с. 40-41), що вона і зробила у лютому 2015 року.

Предметом даного позову є визнання незаконними державних актів на землю.

Відповідачем не надано доказів того, що позивачці було відомо про виготовлення та отримання ОСОБА_7 оспорюваних державних актів про право власності на земельні ділянки, а також того, що позивачка мала можливість ознайомитися з цими документами та встановити факт порушення свого права. Рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність фізичної особи та отримання нею державного акту на землю - це різні дії, між якими може пройти значний проміжок часу.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Косівщинської сільської ради Сумського району від 16 жовтня 2008 року визнано нечинним та скасовано рішення сільської ради №205 від 28.11.1995 року про передачу ОСОБА_7 у приватну власність спірної ділянки та надано ОСОБА_7 та ОСОБА_5 дозвіл на розробку документації щодо виготовлення документів на право власності на спірну земельну ділянку в рівних частках, тобто по 1/2 частині кожній ( а.с. 90 ).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, зі змісту рішення ради вбачається, що ініціатором перегляду порядку землекористування і володіння спірною земельною ділянкою була саме ОСОБА_7, яка звернулася до сільської ради з заявою про скасування рішення виконкому Косівщинської сільської ради в частині передачі їй, спірної земельної ділянки. Отже, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 спільно намагалися виправити допущену помилку в частині надання спірної земельної ділянки і просили надати дозвіл на розробку технічної документації щодо посвідчення права власності на спірну земельну ділянку відповідно до належних їм часток у праві власності в домоволодінні. Зазначене свідчить про відсутність спору між вказаними особами щодо користування та права власності на земельну ділянку

Не виникало спорів з приводу землекористування і між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, про що він вказав в суді першої інстанції

Таким чином, до 2015 року ОСОБА_5 не вважала своє право порушеним, про порушення дізналася у 2015 році, отримавши відповідь управління Держземагенства України у Сумському районі Сумської області про наявність державних актів на землю, тому суд вірно виходив з того, що позивачка не порушила строк звернення до суду за захистом права та задовольнив позов ОСОБА_5

Суд першої інстанції належно оцінив письмові докази, надав правильну оцінку показам свідків та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -