АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача Лукяненка К.Г.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03.10.2008 в сумі 195 262,08 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ (21,7704 грн. за 1 долар США) становить 4 250 929,88 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору № 94758 від 03.10.2008 - квартиру загальною площею 36 кв. м., житловою площею 18,20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, що належить майновому поручителю ОСОБА_3 на підставі договору посвідченого Аракелян О.І. приватним нотаріусом КМНО 21.03.2008 за реєстровим номер №1424. Встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.06.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Справа № 756/4171/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10199/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кей-Колект» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що право вимоги за кредитним договором до останнього перейшло 13.02.2012, а про порушення свого права новий кредитор дізнався в травні 2012 року, з позовом звернувся до суду в березні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності. Але суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з пропуском позивачем процесуального строку на звернення з вказаним позовом. Зазначив, що при розгляді справи в суді першої інстанції не враховано, що строк повного виконання зобов'язання за кредитним договором визначено жовтень 2018 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача 17.02.2010 утворилась заборгованість за кредитним договором та з цієї дати почався перебіг строку позовної давності, а позов подано 28.03.2015, тобто поза межами строків встановлених ст. 257 ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається, що 03.10.2008 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банком надано третій особі кредит для споживчих потреб у сумі 87 840,00 дол. США на строк з 03.10.2008 по 03.10.2018. Процентна ставка за користування кредитом становила 16% річних. Погашення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів та в порядку, визначеному графіком платежів за договором, який є невід'ємним додатком до кредитного договору (а. с. 8-10). Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту, 03.10.2008 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №94758, відповідно до умов якого іпотекодавець передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 19-20). Відповідно до договору факторингу №2 від 13.02.2012 укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було відступлено позивачеві право вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до боржника ОСОБА_4 за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту від 03.10.2008 №0 (а. с. 11-13) та за договором іпотеки до іпотекодавця ОСОБА_3 (а. с. 25-26). 01.12.2012 в Державному реєстрі іпотек було здійснено запис, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» є іпотекодержателем за договором іпотеки №94758 від 03.10.2008 (а. с. 28). Позивач виконав взяті на себе зобов'язання, надавши кредитні кошти позичальнику, однак останній належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати кредиту, процентів за його користування, у зв'язку з чим, виникла заборгованість зі сплати кредиту в розмірів 195 262,08 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ (21,7704 грн. за 1 долар США) становить 4 250 929,88 грн. 14.10.2014 ТОВ «Кей-Колект» було надіслано ОСОБА_4, ОСОБА_3 вимогу про усунення порушення основного зобов'язання з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка не була виконана останніми (а. с. 29). Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що позичальник свої обов'язки за вищезгаданим кредитним договором не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності заборгованості правильними.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання основного зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз наведених вище норм права дає можливість дійти до висновку про те, що у разі невиконання основного зобов'язання позичальник має право звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб передбачений законом або договором.

Пунктом 4.1. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або боржником будь-якого зобов'язання за кредитним договором, що забезпечено іпотекою за цим договором. Пунктом 6.1 встановлено, що договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє з моменту такого посвідчення до повного виконання боржником зобов'язань за договором, що обумовлює основне зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що 13.02.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладеного договір факторингу №2, за умовами якого відступлено позивачеві право вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до боржника ОСОБА_4 за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту від 03.10.2008 №0 (а. с. 11-13) та за договором іпотеки до іпотекодавця ОСОБА_3 (а. с. 25-26). 01.12.2012 в Державному реєстрі іпотек було здійснено запис, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» є іпотекодержателем за договором іпотеки №94758 від 03.10.2008 (а. с. 28).

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції щодо застосування до даних правовідносин строків позовної давності, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При розгляді справи у суді відповідач заявив клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до п. 1.2.8. договору про надання споживчого кредиту вказано, що терміни повернення кредиту встановлені в Графіку погашення кредиту, згідно з додатком №1 до договору. Кінцевий термін остаточного повного погашення кредитної заборгованості 03.10.2018 (а. с. 8). Згідно з додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту, погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником рівними частинами до 10 числа кожного місяця (а. с. 9). Відповідно до п. 1.2.10 договору про надання споживчого кредиту передбачено строк сплати процентів з 01 по 10 (включно) число кожного місяця, наступного за тим, за який Банком були нараховані такі проценти.

Матеріали справи свідчать, що позивачем 10.10.2014 було надіслано ОСОБА_4, ОСОБА_3 письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та іпотечного договору, у якій ТОВ «Кей-Колект» вимагало у відповідача достроково виконати основне зобов'язання, а у разі його невиконання - повідомило про намір звернути стягнення на предмет іпотеки (а. с. 29).

Отже, строк позовної давності необхідно обчислювати з моменту звернення позивача з вимогою про дострокове виконання зобов'язання, а саме з жовтня 2014 року. Звідповідним позовом позивач звернувся 28.03.2015, тобто в строки встановлені ст. 257 ЦК України.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, в зв'язку з чим зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає висновки суду про відмову в задоволенні позову неправильними.

Вирішуючи справу по суті колегія суддів вважає наступне.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу і до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом із нарахованими процентами ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Не сплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним платежем.

Відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається від дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2014 у справі №6-160цс14).

В зв'язку з наведеними обставинами можливо зробити висновок, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, та повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

При розгляді справи позивач надав до суду розрахунок суми заборгованості з урахуванням вищезгаданих вимог закону щодо строку позовної давності, який застосовується до щомісячних платежів за вищезгаданим кредитним договором, виходячи з дати остатнього платежу, який було зроблено боржником.

Відповідно до наданих розрахунків сума заборгованості за вказаним кредитним договором складає 100 479,06 дол. США (2 171 954,46 грн.), при цьому заборгованість за основним боргом 57 828 дол. США, заборгованість за відсотками 42 651,06 дол. США (а. с. 157-160).

Перевіривши останні колегія суддів вважає їх правильними, в зв'язку з чим кладе в основу рішення при визначенні розміру заборгованості по вказаному кредиту. Одночасно колегія суддів не погоджується з розрахунками відповідача, які також були надані лише до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищезгадані вимоги Цивільного кодексу та вимоги Закону України «Про іпотеку», а також те, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції було встановлено про наявність заборгованості боржника за вказаним кредитним договором (100 479,06 дол. США), колегія суддів вважає, що вимоги ТОВ «Кей-Колект» про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 312, 313, 314, 315, 325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03 жовтня 2008 року в сумі 100 479 (сто тисяч чотириста сімдесят дев'ять) доларів 06 (шість) центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 2 171 954 (два мільйони сто сімдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят чотири) гривні 46 (сорок шість) копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору № 94758 від 03 жовтня 2008 року - квартиру загальною площею 36 кв. м., житловою площею 18,20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, що належить майновому поручителю ОСОБА_3на підставі договору посвідченого Аракелян О.І. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 21 березня 2008 року за реєстровим номером №1424. Встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук