АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9613/2015 Головуючий у 1-й інстанції Цокол Л.І.
Доповідач: Кравець В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Шиманського В.Й., Семенюк Т.А.

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», треті особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про припинення договору поруки,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 рокупредставник позивача звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив укладений між позивачем та відповідачем договір поруки №28.3/948-ПМК-06 від 09.06.2006 року визнати припиненим з 12.08.2008 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що додатковими угодами до договору кредиту відповідач змінив графік погашення кредиту та збільшив процентну ставку без його згоди, внаслідок чого було збільшено обсяг відповідальності за невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - БорецькийВ.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову та відшкодувати ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 5 225,00 грн., посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши дійсні обставини спору.

Вказує на те, що з редакції пункту 1.2 договору поруки не випливає, що позивач погодився на майбутні зміни обсягу своєї відповідальності. Спеціальної умови про згоду позивача на збільшення кредитної процентної ставки, а також згода на зміну зобов'язання у договорі поруки відсутні. Жодним іншим документом надання такої згоди не відбувалось.

Крім того, відсутність оскарження заочного рішення суду, як аргументу на користь відповідача, порушує конституційне право особи на судовий захист. Дніпровським районним судом розглядалась справа з іншим предметом та підставами позову.

Вважає, що судом не було встановлено, чи був відсутній ОСОБА_1 за вказаною адресою, хоча відповіддю адресно-довідкового бюро управління МВС України в Херсонській області було підтверджено реєстрацію ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, та як наслідок не міг скористатися своїм правом на правову допомогу .

Зазначив, що оскільки позовною давністю погашається не право на пред'явлення позову, тобто звернення до суду, а право на позов у розумінні одержання судового захисту, то строки позовної давності пропущені з поважних причин та підлягають поновленню. До суду були надані відповідні письмові пояснення, але судом вони залишились без уваги.

Також представник позивача вважає за можливе стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу, надані йому адвокатом Борецьким В.В. у розмірі 4 860,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - Борецький В.В. скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача проти скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що порука ОСОБА_1 є припиненою, оскільки уклавши додаткову угоду 25 квітня 2007 року, він погодився лише на те, що процента ставка за користування коштам буде встановлена згідно з додатковими угодами до кредитного договору, тобто без визначення конкретних умов, порядку та обсягу збільшення відповідальності боржника, проте, позивачем пропущений строк позовної давності, про який було заявлено стороною у спорі.

Разом з тим, в повній мірі з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що між ПАТ «Кредитпромбанк» (26 червня 2013 року право вимоги було відчужено ПАТ Дельта Банк») та ОСОБА_2 09 червня 2006 року було укладено кредитний договір №28.3/948-КМК-06. Крім цього, між відповідачем та третьою особою було укладено декілька додаткових угод до кредитного договору, а саме: 18.04.2007 року було укладено додаткову угоду про зміни до кредитного договору; 24.04.2007 року, додаткову угоду №28.3/948-КМК-06 ДУ4 до кредитного договору; 12.08.2008 року, додаткову угоду №1 про зміни до кредитного договору; 10.03.2009 року додаткову угоду №1 до кредитного договору; 10.03.2009 року, додаткову угоду про зміни до кредитного договору.

За умовами п.1 додаткової угоди від 18.04.2007 року, відповідач встановив третій особі процедуру та умови надання у майбутньому кредитів в межах загальної суми 50 000 доларів США 00 центів. Відповідно до п.2 додаткової угоди від 24.04.2007 року процентна ставка за кредитом дорівнює 14 відсотків річних. Згідно ж пункту 1 додаткової угоди від 12.08.2008 року процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 16% річних. Таким чином процентна ставка за кредитом виросла з моменту укладання зазначеної угоди, тобто з 12.08.2008 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09.06.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки №28.3/948- ПМК-06 (далі договір поруки). Окрім вказаного договору поруки 25.04.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду про зміни до договору поруки, якою визначались, що основними умовами кредитного договору є: 1) сума кредитної лінії - 50 000,00 доларів; 2) процентна ставка, що визначається відповідними додатковими угодами; 3) кінцевий строк повернення кредитних коштів - 17.04.2012 року (підпункт 1.2. пункту 1 зазначеної додаткової угоди). Згоди на збільшення в односторонньому порядку розміру процентної ставки за кредитним договором, строку його виплати, та інших односторонніх змін відповідачем, в кредитному договорі не передбачено.

В даному випадку поручитель, уклавши додаткову угоду 25 квітня 2007 року, погодився лише на те, що процента ставка за користування коштам буде встановлена відповідними додатковими угодами до кредитного договору, тобто без визначення конкретних умов, порядку та обсягу збільшення відповідальності боржника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-70цс14 від 10 вересня 2014 року.

Встановивши, що порука є припиненою з підстав збільшення обсягу відповідальності поручителя, суд першої інстанції застосував до даних правовідносин строк позовної давності, який був заявлений стороною у спорі, оскільки позивач знав про можливе порушення свого права/особу, яка його ймовірно порушила з моменту постановлення судового рішення, яким було в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором, в тому числі з урахуванням укладеної додаткової угоди № 1 про зміни від 25 квітня 2007 року до кредитного договору № 28.3/945-KMK-06 від 09 червня 2006 року.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду не погоджується, з огляду на наступне.

З матеріалів справи убачається, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2011 року, яке набрало законної сили 09.03.2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 377 527 грн. 14 коп. та вирішено питання судових витрат(а.с.92-93).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Таким чином, рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що за договором поруки ОСОБА_1 є солідарним боржником з ОСОБА_2

Тобто, при ухваленні рішення судом досліджувалися матеріали справи та була надана оцінка доказам , а тому порука не є припиненою, оскільки її дійсність була встановлена судовим рішенням, яке є преюдиційним та таким, що набрало законної сили.

Позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції з апеляційною скаргою на вказане рішення. ОСОБА_1 обмежився лише зверненням до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Відповідно до ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений, що є самостійною підставою для цього.

Наразі, ухвалюючи рішення, суд цього не врахував, у рішенні не зазначив, чи є доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 , відмовив в задоволенні його позову з підстав пропуску ним встановленого ст. 257 ЦК України строку звернення до суду, а тому рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, надану ОСОБА_1 адвокатом Борецьким В.В. у розмірі 4 860,00 грн., то вони є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню і такі вимоги у суді першої інстанції не заявлялися.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення та про відмову у задоволенні позову з інших підстав, ніж ті, що вказані в рішенні суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк», треті особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про припинення договору поруки - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді