Ладижинський міський суд Вінницької області
2/135/251/15 Справа № 135/820/15-ц
25.11.2015 м. Ладижин
Ладижинський міський суд Вінницької області
у складі: головуючого судді Патраманського І.О.,
за участі секретаря Марченко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Добробут» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-
Позивач звернувся в суд з цим позовом і повідомив, що протягом 2010-2015 років надавав відповідачам комунальні послуги з утримання квартири АДРЕСА_1, а саме: з утримання будинку, споруд, прибудинкової території, з центрального опалення, з постачання холодної та гарячої води і з водовідведення.
Відповідачі, взявши на себе зобовязання оплачувати надані послуги,з січня 2010 по лютий 2015 року заборгували комунальному підприємству «Добробут» 34 346 грн 70 коп. Добровільно погасити борг не бажають, а тому, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на їх користь зазначену суму боргу.
Представник позивача ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Добробут» ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не зявилися, але згідно рекомендованого повідомлення про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Дослідивши докази і давши їм належну юридичну оцінку, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».
Аналіз даного Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Статті 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, відповідно до яких споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - є надання таких послуг вчасно та відповідної якості.
Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України, ч. 1 п. 30 «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати надані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
З системного аналізу вказаних вище норм вбачається, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від обов'язку щодо сплати вартості фактично отриманих житлово-комунальних послуг у строки, встановлені законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.
Це підтверджується сукупністю доказів.
Із матеріалів справи вбачається, що протягом 2010-2015 років позивач надавав відповідачам комунальні послуги з утримання квартири АДРЕСА_1, а саме: з утримання будинку, споруд, прибудинкової території, з центрального опалення, з постачання холодної та гарячої води і з водовідведення.
Відповідачі, взявши на себе зобовязання оплачувати надані послуги, з січня 2010 по лютий 2015 року заборгували комунальному підприємству «Добробут» 34 346 грн 70 коп. Добровільно погасити борг не бажають.
Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.п. 14, 17 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, плата використання теплової та електричної енергії, газу, за водопостачання і каналізацію та інші послуги власниками квартири (будинків), наймачами, орендарями вноситься за затвердженими в установленому порядку тарифу пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки.
Стаття 156 ЖК України покладає на власника та повнолітніх членів його сім'ї обов'язок по сплаті витрат по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території. Ці докази і вимоги законів суд приймає до уваги.
Підстав для звільнення відповідачів від сплати нарахованої заборгованості за утримання будинку і прибудинкової території судом не встановлено.
Враховуючи викладене, на підставі ст. 526 ЦК України, ст.ст. 66, 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», керуючись ст.ст. 3, 10, 57, 58, 169, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 міського комунального підприємства «Добробут» 343, 47 грн (триста сорок три гривень 47 коп.) судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя