Справа № 750/6199/15-ц
Провадження № 4-с/750/74/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2015 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді - Рахманкулової І.П.,

із секретарем - Разумейко К.М.,

за участю представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_3,

заінтересована особа фізична особа-підприємець ОСОБА_4,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2звернулася до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_3 щодо арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 червня 2015 року, а також визнати неправомірною та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19 червня 2015 року. Крім того, заявник просить зобовязати державного виконавця зняти арешт з усього належного їй майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Обгрунтувала заявник свою скаргу тим, що вона не отримувала копію постанови про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованості в сумі 2572403 грн. 90 коп., у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Копію цієї постанови було видано лише після письмового звернення до субєкта оскарження. Також, субєкт оскарження не надав строк для добровільного виконання рішення суду, не запропонував визначити перелік майна, на яке можна звернути стягнення в першу чергу, не зясував перелік успадкованого нею майна та не визначився з його вартістю. На думку заявника, зазначене в сукупності є безумовною підставою для визнання незаконною і скасування постанови від 19 червня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

У судовому засіданні представник заявника скаргу підтримала.

Субєкт оскарження в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи сповіщений завчасно і належним чином.

Стягувач також в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.01.2015 року, яке набрало законної сили 21.05.2015 року, стягнуто із заявника на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованість в сумі 2572403 грн 90 коп., у межах вартості спадкового майна. На підставі рішення, 11.06.2015 року судом видано виконавчий лист № 2/750/443/15, який знаходиться на примусовому виконанні у субєкта оскарження.

Постановою від 18.06.2015 року відкрито виконавче провадження № 47906566, а боржнику надано 7-денний строк для добровільного виконання рішення. Матеріалами справи підтверджується фактичне отримання заявником вказаної постанови після повторного її направлення 03.07.2015 року (а.с.41)

Продовжуючи виконання рішення суду, 19.06.2015 року субєкт оскарження виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все майно боржника, яку заявник отримала 22.06.2015 року. Із мотивувальної частини оскаржуваної постанови вбачається, що вона винесена з метою фактичного повного виконання рішення суду та заяви стягувача щодо забезпечення виконання (а.с.40)

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі по тексту Закон).

Відповідно до частини другої статті 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Отже, накладення арешту на майно боржника допускається одразу після відкриття виконавчого провадження і не повязано з фактичним отриманням боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, постанова про арешт майна боржника не свідчить про початок примусового виконання рішення суду і жодним чином не перешкоджає боржнику виконати рішення у добровільном порядку.

З матеріалів справи слідує, що постанова про арешт майна боржника винесена саме за заявою стягувача, яка повязана з тим, що заявник відчужила належне їй спадкове майно шляхом його дарування іншим особам. Зазначене підтвердила в судовому засіданні й представник заявника.

Згідно частини першої статті 32 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 52 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Системний аналіз наведених норм Закону в їх взаємозвязку дає суду підстави для висновку, що накладення арешту на майно боржника без вчинення дій, спрямованих на його оцінку, вилучення та передачу на реалізацією не вважається заходом примусового виконання рішення.

За таких обставин, оскаржувана постанова не суперечить вимогам Закону, а тому відсутні підстави для задоволення скарги.

Керуючись статтями 10, 208 210, 293, 383 387 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову заступника начальника Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 19.06.2015 року, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 5 днів з дня її проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя: