Справа № 202/2977/15-ц
Провадження № 2/202/2862/2015
25 червня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.
при секретарі Журавльов А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У березні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1. В позовній заяві позивачка посилається на те, що відповідач вже з 1994 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин, оплату за послуги не здійснює, речей відповідачки у квартирі немає. Просила визнати відповідачку такою, що втратила право користуватися квартирою АДРЕСА_1
Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлена згідно правил ч. 9 ст. 74 ЦПК України.
Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив.
Суд, заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі договору міни належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, що підтверджується технічним паспортом на квартиру та копією договору міни. У спірній квартирі зареєстровані: позивачка, її дочка ОСОБА_3, дочка ОСОБА_4 та онука ОСОБА_5, що підтверджується довідкою КЖЕП № 26 № 721 від 26.03.2015 року. З Свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що ОСОБА_3 29.03.1994 року зареєструвала шлюб з громадянином Туреччини ОСОБА_7 та взяла прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_7. З акту про не проживання від 30.03.2015 року вбачається, що відповідачка у спірній квартирі не проживає з 1999 року, особистих речей відповідачки в квартирі немає. Позивачка вимушена, як власник квартири, нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та квартирну плату за відповідачку, яка зареєстрована у квартирі, але там не проживає, та позбавлена можливості користуватися своєю квартирою на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачки у спірній квартирі перешкоджає у здійсненні права власності позивачки на спірну квартиру і тому позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користуванні житлом, підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки сплачений судовий збір.
Керуючись ст. ст. 334, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 60, 88, 212, 213,214,215, 224 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачкою в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С.Г. Зосименко