Справа № 606/2225/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Марціцкої І.Б.

за участі секретаря судового засідання Пасько І.Б.

позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представник служби у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житлом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 19 жовтня 2015 року пред'явила до суду позов до відповідачів до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання такими, що втратили право користування житлом. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку №39, що знаходиться за адресою: вулиця Центральна в селі Нова Могильниця Теребовлянського району. З 2008 року за вказаною адресою крім позивача зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 У 2008 році відповідач ОСОБА_2 купив житловий будинок в селі Плебанівка, куди переїхав жити з своєю сімєю - ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 З цього часу відповідачі не приїжджають до позивача, не допомагають по господарству, позивач не має змоги оформити субсидії для оплати комунальних послуг, а тому позивач просила на підставі ст.405 ЦК України, визнати відповідачів такими що втратили право на користування житлом.

Ухвалою суду в судовому засіданні було залучено службу у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів.

В судовому засіданні позивач підтримала вимоги викладені в позові, просила повністю їх задоволити, вказала, що на неодноразові вимоги виписатись ОСОБА_2 не реагує, а тому вона позбавлена права одержати субсидії по оплаті комунальних послуг, відповідачі до неї не приїжджають, не допомагають по господарству, не проживають у будинку з 2008 року.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав в частині щодо втрати ним права користування житлом, заперечив проти задоволення позову відносно його малолітніх дітей та дружини.

Відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала, вказала що вона не має куди зареєструвати неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6

Представник служби у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації ОСОБА_4 просила у задоволенні позову відмовити, батьки на мають іншого житла, де б могли зареєструвати своїх неповнолітніх дітей.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Відповідно до облікової картки погосподарського обліку на 2011-2015 року ОСОБА_1 є власником домогосподарства по вулиці Центральній 39, в селі Нова Могильниця Теребовлянського району Тернопільської області. Як вбачається з графи відомості про реєстрацію членів домогосподарства та довідки від 03 жовтня 2015 року № 959, виданої виконавчим комітетом Могильницької сільської ради - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з актом обстеження житлово побутових умов від 13 жовтня 2015 року, комісією встановлено, що позивач проживає сама, відповідачі проживають окремо.

Як слідує з акта обстеження матеріально побутових умов сімї ОСОБА_6 від 08 жовтня 2015 року позивачі проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2 у будинку родичів.

Органом опіки та піклування Теребовлянської районної державної адміністрації надано висновок від 23 листопада 2015 року № 01-1681/02-20, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає неможливим і недоцільним надання згоди на визнання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житлом.

Згідно положень ст. 47 Конституції України - кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 4 ст. 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 2008 року, тобто понад один рік, суд приходить до переконання про задоволення позову в частину визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, крім того позивачем визнано позов в цій частині.

Відповідно до ч. 3, 4 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, що прийнята 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН та ратифікована Постановою Верховної Ради Української від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Враховуючи вимоги вищезазначених норм права, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування суд вважає, що визнання неповнолітніх дітей та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням призведе до порушення їх прав на користування житловим приміщенням, тому в цій частині в позові необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 212, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житлом задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, що знаходиться за адресою: вулиця Центральна,39 с. Нова Могильниця, Теребовлянського району Тернопільської області.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 в користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_1) - 121, 80 грн. судового збору

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.Б. Марціцка