Справа № 666/1022/15-ц
Провадження № 2/666/912/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.10.2015 р. Дніпровський районний суд м.Херсона у складі:

головуючого судді Дорошинської В.Е.

при секретарі Коверді А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду із вищезазначеним позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому вказує, що позивачу належить на підставі договору дарування від 21.11.2014р. 37/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою м.Херсон, с.Антонівка, пров.Мирний,18, які розташовані на земельній ділянці площею 484,0кв.м.

На підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.08.2009р. по справі №2-1952/09 про розподіл домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою, між попереднім власником ОСОБА_3 та відповідачем проведено реальний розподіл домоволодіння та визначено порядок користування земельною ділянкою. Дане рішення фактично виконано.

Однак позивач зараз не може потрапити на земельну ділянку та у власну частину житлового будинку, оскільки ОСОБА_2 навесні 2014р. знесла паркан із сітки-рабиці та стовпчики, що були на межі земельних ділянок співвласників, збудувала капітальну огорожу, внаслідок чого перекрито вхід на земельну ділянку позивача.

У звязую чим просить зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 177,00кв.м. та 37/100 частинами у домоволодінні, що знаходиться за адресою м.Херсон, с.Антонівка, пров.Мирний,18 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1, шляхом демонтажу капітальної огорожі з боку лівої бокової межі частини самовільно зайнятої ділянки та на раніше встановленому виході (вході) на провул.Мирний,18; зобовязати ОСОБА_2 відновити у натурі межі належної їй на праві приватної власності земельної ділянки згідно з межами, визначеними у заочному рішенні Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.08.2009р. та відшкодувати судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити з підстав викладених в ньому.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили відмовити в їх задоволенні, з підстав викладених в письмових запереченнях долучених до матеріалів справи, а саме, що дані перешкоди створені ні нею, а попереднім власником.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони, свідків, суд встановив, що відповідно до заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.08.2009р. по справі №2-1952/09 про розподіл домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою попередньому власнику ОСОБА_3 виділено у власність у житловому будинку літ. «А» приміщення №2-1(житлова кімната) площею 12,7кв.м., №2-2 (житлова кімната) площею 10,0кв.м.; №2-3 (житлова кімната) площею 12,6кв.м., веранда літ. ІІ площею 7,2кв.м.; з надвірних будівель та споруд хвіртка №2, що становить 37/100частин домоволодінні, що знаходиться за адресою м.Херсон, с.Антонівка, пров.Мирний, 18. Виділено у користування земельну ділянку, яка межує з виділеними будівлями, з боку задньої межі, лівої бокової межі площею 177,0кв.м., в тому числі під будівлями та спорудами з існуючим виходом (входом) на пров.Мирний,18. ОСОБА_2 виділено у власність у житловому будинку літ. «А» приміщення; №1-1 (кухня) площею 7,1кв.м., №1-4 (житлова кімната) площею 10,5кв.м.; №1-5 (житлова кімната) площею 10,5кв.м.; №1-6 (житлова кімната) площею 13,4кв.м, сіни літ. «І» площею 22,6кв.м.; з надвірних будівель та споруд сарай літ. «Б» сарай літ. «Г», надвірна вбиральня літ. «В», ворота №1, водопровід №3, мощення №1, що становить 63/100частин у домоволодінні, що знаходиться за адресою м.Херсон, с.Антонівка, пров.Мирний,18. Виділено у користування земельну ділянку, яка межує з виділеними будівлями, з боку фасадної межі та правої бокової межі площею 301кв.м., в тому числі під будівлями та спорудами з існуючим виходом (входом) на пров.Мирний, 18. Для забезпечення безперешкодного доступу до усіх будівель та споруд в спільне користування співвласників виділено частину земельної ділянки площею 6,00кв.м., яке набрало законної сили.

Відповідно до інформації про виконавче провадження від 17.02.2015р., виконавче провадження за №18773942 на підставі виконавчого листа від 06.11.2009р. №2-1952 завершено на підставі фактичного виконання.

Відповідно до договору дарування від 21.11.2014р. посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_4 ОСОБА_3 передала безоплатно у власність ОСОБА_1 37/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою м.Херсон, с.Антонівка, пров.Мирний,18, розташованого на земельній ділянці загальною площею 484,0кв.м.

На підставі листа звернення ОСОБА_1 від 07.05.2014р., Антонівська селищна рада надала відповідь від 10.06.2014р., якою встановлено, що рішенням суду встановлено порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою між ОСОБА_2 та нею, згідно акту виконавчої служби Дніпровського району зазначене рішення було виконано в натурі виконавчою службою. На момент перевірки встановлено, що ОСОБА_2 збудовано капітальну огорожу зі сторони пров.Мирний, якою перекрито вхід на її присадибну ділянку.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 02.07.2015р. №05 експерта ОСОБА_5 встановлено, що на час огляду по судовій експертизі 05.05.2015р. границі між земельними ділянками по пров.Мирний, 18, с.Антонівка, м.Херсон згідно з заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсон від 13.08.2009р. по справі №2-1952/09, на яких розташовані частини домоволодіння ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не існує (фото №3 фотододатку), огорожа між земельними ділянками площею 177кв.м. (ОСОБА_1В.) та площею 301,0кв.м. (ОСОБА_2В.) не встановлена, що не відповідає зазначеному заочному рішенню Дніпровського районного суду м.Херсон від 13.08.2009р. Вихід (вхід) з земельної ділянки ОСОБА_1 на пров.Мирний, згідно з заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсон від 13.08.2009р. по справі №2-1952/09 відсутній (фото №1,2 фотододатку).

Розташування границі розподілу між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розташування ділянки загального користування співвласників площею 6кв.м., див. дослідницьку частину.

Відповідно до відповіді від 25.09.2015р., попереднього власника ОСОБА_3, до 04.04.2014р. вказаних в позові перешкод не існувало. Відповідач з нею демонтаж межі і встановлення огорожі не погоджувала. Грошей відповідачу на будівельні матеріали вона не надавала.

Згідно квитанцій позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60грн., 2000,00грн. за юридичні послуги та 2000,00грн. за проведення експертизи і 72,00грн. за розміщення оголошення в газеті.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона була на території житлового будинку до того часу коли побудували паркан. З 16.04.2015р. вона не може потрапити в будинок із-за паркану. Хто його будував вона не бачила. Відповідач не пускає їх у двір через свою частину земельної ділянки.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_2 пояснила, що на початку 2014 року вона з попереднім власником ОСОБА_7 домовилась купити її половину земельної ділянки. Оскільки ОСОБА_7 живе в м.Житомир, то вона залишила їй гроші на будівельні роботи та знайшла людей для робіт, а їй потрібно було тільки розрахуватися. Вона не знала про що домовлялась ОСОБА_7 з будівельниками. Будувати паркан була не її ініціатива.

Відповідно до ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до ст.106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними; до ст.107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням

цих обставин.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків; до ч.3 захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна; ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі; до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК).

Суд сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювам особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджав про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, то вони не підлягають задоволенню, оскільки не надано належних та допустимих доказів, що саме відповідачем створені дані перешкоди, тобто не доведено наявності порушених прав позивача саме ОСОБА_2

Щодо вимог про стягнення судових витрат, то вони не підлягають задоволенню відповідно до ЦПК України, в звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.5-11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 294 ЦПК України, ст. ст.103, 106, 152 ЗК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання рішення апеляційної скарги.

Суддя Дорошинська В.Е.