Справа № 159/1415/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Луньова Т.М.
Провадження № 22-ц/773/1242/15 Категорія: 2 Доповідач: Веремчук Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Веремчук Л.М.

суддів - Антонюк К. І., Овсієнка А.А.,

при секретарі Черняк О.В.

з участю:представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про поділ у натурі нерухомого майна, що є у спільній частковій власності за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2015 року позов задоволено повністю.

Постановлено виділити, як одну самостійну одиницю, зі складу житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1, у спільну сумісну власність позивача ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 69/100 частин вказаного будинку загальною площею 132,1 кв.м., яка складається з наступних приміщень: підсобного приміщення 1-5 площею 12,0 кв.м., підсобного приміщення 1-7 площею 1,6 кв.м., підсобного приміщення 1-6 площею 3,4 кв.м., підсобного приміщення 1-13 площею 12,3 кв.м., підсобного приміщення 1-1 площею 30,6 кв.м., підсобного приміщення 1-2 площею 20,4 кв.м., підсобного приміщення 1-8 площею 11,1 кв.м., житлового приміщення 1-9 площею 12,2 м.кв., житлового приміщення 1-10 площею 28,5 кв.м. та сходів (асх), відповідно до 1-го варіанту розподілу будинковолодіння згідно висновку №О-71 комплексної судово будівельно-технічної експертизи від 19 червня 2015 року (додаток №3), залишивши решту будинку (арифметична частка 31/100 частина) у власності відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 3035,13 грн. з кожного грошової компенсації за відхилення від вартості, яка приходиться на ідеальні частки будинковолодіння.

Зобов'язано позивача ОСОБА_2 закласти дверний проріз між приміщеннями 1-2 і 1-3,1-8 і 1-11, 1-8 і 1-12, влаштувати автономні інженерні мережі.

Зобов'язано відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5, згідно варіанту 1-го висновку №О-71 комплексної судово будівельно-технічної експертизи (додаток 3) влаштувати перегородку товщиною 0,15 м. із дверним прорізом в приміщення 1-11 таким чином, щоб утворилися запроектовані приміщення 1-11* (коридор) і 1-11** (кімната), влаштувати перегородку товщиною 0,12 м. в приміщенні 1-12 таким чином, щоб утворилися запроектовані приміщення 1-12* (санвузол) і 1-12*8 (кухня); влаштувати дверні прорізи між приміщеннями 1-11* і 1-12*, 1-11* і 1-12**, влаштувати дверний проріз із вхідними подвійними дверима в приміщенні 1-11*, влаштувати ганок площею 5,3 кв.м., влаштувати автономні інженерні мережі.

Виділено відповідно до 1-го варіанту розподілу земельної ділянки згідно висновку №О-71 комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 19 червня 2015 року (додаток №6), як одну самостійну одиницю земельну ділянку площею 0,0479 га, зі складу земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої по АДРЕСА_1, яка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 належала ОСОБА_6, у спільну сумісну власність позивачеві ОСОБА_2 та неповнолітньому ОСОБА_3, залишивши решту частини земельної ділянки у власності відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати по 1300,32 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в дохід держави по 841,68 грн. з кожного.

Не погоджуючись із даним рішенням суду відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій просять вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Ухвалене рішення суду відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна і.н. 34987273 від 17.03.2015 року (а.с.43,44); Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, за яким ОСОБА_6, за життя, на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,12 га в с. Воля Ковельська Зеленської сільської ради, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування жилого будинку (а.с. 7); рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 08 листопада 2007 року у цивільній справі 2-2009/07 за позовом ОСОБА_2 у власних інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок, земельну ділянку в порядку спадкування, згідно якого за ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 визнано право власності на 1/5 частину вказаної земельної ділянки за кожним (а.с.9-11), домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності. Частка позивача становить 6/10 вказаного домоволодіння, у той час як кожному з інших співвласників домоволодіння - неповнолітньому ОСОБА_3, відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 належить по 1/10 частині спірного домоволодіння. Крім цього, сторони є співвласниками земельної ділянки загальною площею 0,12 га., розташованої по АДРЕСА_1 Волинської області і кожному із співвласників належить по 1/5 частині земельної ділянки.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.

Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.Виходячи з аналізу норм ст.ст.183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України, поділ жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

З висновку комплексної судової будівельно-технічної експертизи від 19 червня 2015 року № О-71 вбачається, що з врахуванням внутрішнього планування спірного будинку, ідеальних часток співвласників в одиницях площі та вимог основних пунктів ДБН В.2.2-15-2005, Сніп 2.04.08.87 «Газоснабжение», ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», розміщення будівель та споруд на спірній земельній ділянці, відстані від будівлі до меж земельної ділянки, розподіл в натурі будинку АДРЕСА_1 в частках 6/10 до 1/10до1/10до1/10до1/10 частин будинковолодіння з метою обладнання окремих ізольованих квартир не можливий.

Також експертом зазначено, що не можливим є виділ у натурі позивачеві ОСОБА_2 та неповнолітньому ОСОБА_3 7/10 частини житлового будинку у варіанті, зазначеному позивачем у позовній заяві та запропоновано два варіанти поділу будинковолодіння та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 в частках 7/10 до 3/10, стосовно розподілу будинковолодіння, в частках 2/5 до 3/5 стосовно поділу земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки сторони не дійшли згоди щодо варіанту поділу будинку та порядку користування земельною ділянкою, то найбільш сприятливим для сторін є перший варіант, запропонований експертом. З даним варіантом поділу погоджується і колегія суддів виходячи з того, що позивач рішення суду не оскаржував, з чого можливо зробити висновок про те, що даний варіант поділу його задовольняє.

За першим варіантом поділу виділяється, як одна самостійна одиниця, зі складу житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1, у спільну сумісну власність позивача ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_3 69/100 частин вказаного будинку, яка складається з наступних приміщень: підсобного приміщення 1-5 площею 12,0 кв.м., підсобного приміщення 1-7 площею 1,6 кв.м., підсобного приміщення 1-6 площею 3,4 кв.м., підсобного приміщення 1-13 площею 12,3 кв.м., підсобного приміщення 1-1 площею 30,6 кв.м., підсобного приміщення 1-2 площею 20,4 кв.м., підсобного приміщення 1-8 площею 11,1 кв.м., житлового приміщення 1-9 площею 12,2 м.кв., житлового приміщення 1-10 площею 28,5 кв.м. та сходів (асх), з покладенням на сторони обов'язків по виконанню переобладнань та будівельних робіт по влаштуванню ізольованих квартир та виплати грошової компенсації за відхилення від вартості ідеальної частки та виділяється у спільну сумісну власність позивача та неповнолітнього сина позивача, як одна самостійна одиниця, 2/5 частини земельної ділянки, що становить 0,0479 га, розташованої по АДРЕСА_1 у межах, згідно 1-го варіанту розподілу земельної ділянки в частках 2/5 до 3/5 частин.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо поділу спірного будинковолодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до першого варіанта експертизи.

Посилання апелянтів на те, що дане рішення є незаконним оскільки ним не виділено кожній із сторін відокремлену частину будинку не заслуговує на увагу, оскільки предметом даної справи є саме виділ в натурі частки одного із співвласників цього майна, а не поділ спільного майна.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 липня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: