У х в а л а

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Романюка Я.М.,Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 5 травня 2015 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 4 серпня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Іллічівської міської ради, виконавчого комітету Іллічівської міської ради, треті особи: ОСОБА_6, житлово-будівельний кооператив «Іллічівський портовик-4», про знесення прибудови та визнання недійсними: рішень, свідоцтва про право власності, акта готовності об'єкту до експлуатації, договорів оренди землі,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пунктів 1 та 4 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 5 травня 2015 року її позов задоволено частково, постановлено: визнати недійсним рішення Іллічівської міської ради від 27 червня 2007 року «Про надання дозволу ОСОБА_7 на розробку проекту відведення земельної ділянки»; у решті позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 4 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 вересня 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вищезазначені судові рішення.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статей 376, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 29 січня 2014 року, 18 березня, 21 жовтня 2015 року, а також постанову Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року (справа № 6-180цс14).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Частково відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що доводи позивачки про те, що вона позбавлена можливості проходу до під'їзду будинку саме доріжкою вздовж будинку та незручністю іншим шляхом добиратися до магазину та автобусної зупинки, не є обґрунтованими, оскільки доказів того, що такий прохід є єдино можливим і внаслідок будівництва спірної прибудови мешканці позбавлені можливості потрапити до зупинки та магазину в інший спосіб не надані. Доказів на підтвердження шкідливих наслідків для позивачки у зв'язку з будівництвом спірної прибудови не надано.

У наданих для порівняння судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зроблено такі висновки:

- в ухвалі від 29 січня 2014 року суд керувався тим, що будівництво та експлуатація відповідачами самочинно збудованої прибудови порушує право власності позивачів, створює незручності в користуванні квартирою;

- в ухвалі від 18 березня 2015 року суд дійшов висновку про те, що відмовляючи в задоволенні позову, суд керувався нормами статті 376 ЦК України, яка стосується знесення самочинного будівництва, а не усунення перешкод у користуванні власністю, що й було предметом позову;

- в ухвалі від 21 жовтня 2015 року суд зазначив, що особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримана справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника.

У постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року, на яку посилається заявниця, висловлено правову позицію про те, що за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зміст наданих ОСОБА_4 для порівняння судових рішень судів касаційної інстанції та їх порівняння із судовим рішенням, яке вона просить переглянути, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у цій постанові висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Іллічівської міської ради, виконавчого комітету Іллічівської міської ради, треті особи: ОСОБА_6, житлово-будівельний кооператив «Іллічівський портовик-4», про знесення прибудови та визнання недійсними: рішень, свідоцтва про право власності, акта готовності об'єкту до експлуатації, договорів оренди землі за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 5 травня 2015 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 4 серпня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема