АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4246/15 Справа № 172/1024/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ушакова Н. Є. Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2015 року

11 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

прокурора Васильківського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Дніпропетровській області

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Григорівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до Григорівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3, яка заповіла позивачу - ОСОБА_2., все своє майно та майнові права.

Заповіт посвідчено секретарем Григорівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області 18.10.1999 року та зареєстровано в реєстрі за №29.

13.03.2013 року позивач звернулась до Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа за реєстраційним номером №71/13.

До майнових прав, що успадкувала позивач належить і право на успадкування права померлої на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства.

За життя, померла ОСОБА_3, отримала всі належні документи для оформлення свого права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,8 га, що розташована на території Григорівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, кадастровий номер НОМЕР_1.

На дану земельну ділянку було виготовлено Проект землеустрою, щодо її відведення, у відповідності зі ст. 79-1 Земельного кодексу України (далі ЗК), в зв'язку з чим ОСОБА_3 фактично буда виділена земельна ділянка в натурі, і тому на підставі п. ґ, ч.1 ст. 80 ЗК України вона набула право власності на цю земельну ділянку. Але у зв'язку з реорганізацією землевпорядної організації документи про передачу у власність ОСОБА_3 вказаної вище земельної ділянки так і не були виготовлені за час її життя.

З вказаним Проектом землеустрою на землю позивач звернулась до Відділу Держземагенства у Васильківському районі Дніпропетровської області, для переоформлення даної земельної ділянки на своє ім'я, але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не був виготовлений Державний акт на право власності на земельну ділянку та запропоновано звернутись до суду.

Вважала, що позивач набув своє право власності на земельну ділянку.

Провести первісну реєстрацію права власності, на законних підставах, на ім'я ОСОБА_3, на вказану земельну ділянку, не має можливості, у зв'язку з її смертю.

Вважала, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку.

Відповідно до довідки Відділу Держкомзему у Васильківському районі Дніпропетровської області, вартість даної земельної ділянки розміром 5,24 га становить 99 853,18 грн., а розміром 1,8га - 34 300,71 грн.

У зв'язку з цим, позивач просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку яка розташована на території Григорівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі фактично виділеної земельної ділянки в натурі, відповідно до Проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2).

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18.11.2014 року позов задоволено.

Суд визнав за ОСОБА_2. право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Григорівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області, площею 1,8 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належала ОСОБА_3 на підставі фактично виділеної земельної ділянки в натурі, відповідно до Проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29-32).

З таким рішенням не погодився прокурор Васильківського району Дніпропетровської області та звернувся з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.35-40).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням голови Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області №455-р-11 від 16.11.2011 року надано дозвіл ОСОБА_3, жительці АДРЕСА_1, на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,8000га (рілля) в приватну власність для ведення особистого селянського господарства з земель запасу на території Григорівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області (а.с.10).

Рекомендовано ОСОБА_3 протягом року встановити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність з урахуванням вимог, встановлених нормативно-технічною документацією із землеустрою та встановленому чинним законодавством порядку надати її на затвердження до Васильківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, після смерті якої спадкоємцем за заповітом законом відповідно до ст. 1235 ЦК України є ОСОБА_2, позивач у справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка може бути об'єктом спадкування.

З таким висновком колегія суддів не може погодитися, оскільки він не відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пункту «г» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п.1 ч.3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч.1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

З матеріалів справи вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розроблений ТОВ "Земельне право" на замовлення ОСОБА_3 до Відділу на погодження не надходив, висновок про його погодження або вмотивована відмова відділом не видавалися, поземельна книга на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_1 не відкривалася (а.с.76-77).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на наведені норми уваги не звернув та не врахував, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, але на час смерті спадкодавця - ОСОБА_3, право її власності на спірну земельну ділянку не існувало, оскільки відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку, відповідне рішення органу виконавчої влади - Головного управління Держземагентства в Дніпропетровській області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та надання її у власність згідно ч.9 ст. 118 ЗК України, кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався.

Колегія суддів вважає, оскільки спадкодавець не здійснив державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, то за життя не набув права власності на цю земельну ділянку, у зв'язку з чим позивач, як спадкоємець за законом не має права на її спадкування.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст. 1216 ЦК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні миги ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом і вважає за необхідне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18.11.2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог на підставі п.п.3.4 ст. 309 ЦПК України, задовольнивши частково апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Васильківського району Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Дніпропетровській області - задовольнити частково.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Григорівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: