Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 323/1755/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Мінаєв М.М.
Провадження № 22-ц/778/5439/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна, набутого під час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що вона та відповідач з осені 2001 року по травень 2015 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У березні 2002 року у сторін народився син - ОСОБА_5.

Тривалий час сторони не мали власного житла, у зв'язку з чим спочатку проживали на жилій площі, яка належала батькам позивача у с. Воскресенка Новомиколаївського району Запорізької області.

У листопаді 2008 року сторони за спільні кошти придбали житловий будинок загальною площею 37,7 кв.м, житловою площею 18,6 кв.м, розташований за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, провулок Дружби, 7, до якого переїхали у грудні 2008 року, зареєстрували за вказаною адресою своє місце проживання, та проживали у цьому будинку до травня 2015 року, вели спільне господарство, спільно виховували сина, мали спільні права та обов'язки, однак шлюб не зареєстрували.

З травня 2015 року відносини між сторонами погіршились, сім'я фактично розпалась, позивач з дитиною проживає окремо від відповідача, спільне господарство та побут припинені. Спору про поділ рухомого майна, набутого під час спільного проживання, між сторонами немає, однак відповідач не визнає за позивачем права на половину вищезазначеного будинку, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати житловий будинок загальною площею 37,7 кв.м, житловою площею 18,6 кв.м, розташований за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, провул. Дружби, буд. 7, обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року позов задоволено.

Визнано житловий будинок загальною площею 37,7 кв.м, житловою площею 18,6 кв.м., розташований за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, провул. Дружби, буд. 7, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 37,7 кв.м, житловою площею 18,6 кв.м, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, провул. Дружби, буд. 7.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, з матеріалів справи, показів свідків та письмових доказів вбачається, що дійсно сторони по справі в період часу з 2001 року по травень 2015 року проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою. Вказана обставина також визнана сторонами. Крім того, сторони є батьками ОСОБА_5, 28.03.2002р. народження (а.с. 8).

Відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, провул. Дружби, буд. 7, загальною площею 37,7 кв.м, житловою площею 18,6 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 01.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 2693 (а.с. 55, 56).

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Суд першої інстанції правильно визнав, що вищевказане майно житловий будинок за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, провул. Дружби, буд. 7, є спільною сумісною власністю сторін та вважав рівне право кожної зі сторін на це майно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і вважає його таким, що ґрунтується на законі та відповідає зібраним по справі доказам, яким суд першої інстанції дав повну та всебічну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про отримання ОСОБА_3 позики в розмірі 15 000 доларів США, з яких 10 000 доларів США було витрачено на ремонт будинку, про не надання позивачем доказів на підтвердження факту позики грошей в сумі 20 000 грн. висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачу не зрозуміло яким чином визначена ціна позову, що ОСОБА_7 звернулася з позовом до нього (ОСОБА_3М.) про стягнення боргу за договором позики (15 000 доларів США), що судом не були обєднані в одне провадження позов про стягнення з нього боргу та цей позов правильність висновків суду не спростовують та не є підставою для скасування рішення суду.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що, задовольняючи позов, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: