Справа № 182/1253/15-ц
Провадження № 2/0182/1524/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.08.2015 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з заявою про визнання права власності на майно за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх вимог посилається на наступне.

Починаючи з червня 1993 року, вона зареєстрована та постійно проживає в квартирі № 3, що розташована в будинку № 188 по вулиці Карла Лібкнехта в місті Нікополі Дніпропетровської області. Зазначену квартиру їй було надано Нікопольським заводом будівельних матеріалів для проживання її сімї. Таким чином, вона добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується даною квартирою вже на протязі 22 років. За весь цей час нею були створені умови найбільш прийнятні для проживання. За період 1993-2015 роки проведено капітальний ремонт приміщення, проведено газопостачання, замінено електропроводку, замінено підлогу, встановлено лічильники газо- водо- електро- споживання, поклеєні шпалери в кімнатах. Всі переобладнання та ремонтні роботи виконано з власних матеріалів за власні кошти. Оформити належним чином право власності на вказану квартиру вона не змогла, так як підприємство „Нікопольський завод будівельних матеріалів було перетворене у відкрите акціонерне товариство „Керамік, яке на даний час визнане банкрутом та відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру. Право власності на зазначене нерухоме майно за Відкритим акціонерним товариством „Керамік зареєстровано не було. Згідно даних КП „Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації, право власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстроване (лист вих. №143 від 04.02.2015 року). На теперішній час, за даними КП „Нікопольське МБТІ, оціночна інвентаризацій вартість квартири № 3, що розташована в житловому будинку № 188 по вулиці Карла Лібкнехта в місті Нікополі Дніпропетровської області складає 41 257,00 грн. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувасться за рішенням суду (ч.4 ст.344 ЦК України). Оскільки вона добросовісно заволоділа квартирою № 3 в житловому будинку № 188 по вулиці Карла Лібкнехта в місті Нікополі і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, вимушена звернутись до суду за захистом своїх майнових прав та законних інтересів в силу ч.1 ст.344 ЦК України (набуття права власності на майно за набувальною давністю). За таких обставин звернулась до суду.

В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву і просила її задовольнити. Суду пояснила, що пробувала приватизувати квартиру і раніше, взяла довідку в ЖЕКу, який їх тоді ще обслуговував, поки не занепав, однак, захворіла, потім виникли певні сімейні обставини. А зараз не може знайти кінців. Просили виконком і „Керамік, щоб їх взяли на баланс і дали можливість приватизувати житло, однак всі від них відмовляються, киваючи один на одного.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на ту обставину, що повинна бути розпочата та закінчена процедура приватизації житлового фонду. Для того, щоб міська рада взяла на баланс житловий будинок, необхідно, щоб цей будинок передав їм балансоутримувач, тобто підприємство. Але на якій стадії загубився будинок по документах організацій їм невідомо.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч.4 ст.344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року.

Як встановлено в судовому засіданні, починаючи з червня 1993 року, позивачка зареєстрована та постійно проживає в квартирі № 3, що розташована в будинку № 188 по вулиці Карла Лібкнехта в місті Нікополі Дніпропетровської області (а.с.4 зв). Зазначену квартиру позивачці було надано Нікопольським заводом будівельних матеріалів для проживання її сімї (а.с.6). Таким чином, позивачка добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується даною квартирою вже на протязі 22 років. За весь цей час нею були створені умови найбільш прийнятні для проживання. За період 1993-2015 роки проведено капітальний ремонт приміщення, проведено газопостачання, замінено електропроводку, замінено підлогу, встановлено лічильники газо- водо- електро- споживання, поклеєні шпалери в кімнатах. Всі переобладнання та ремонтні роботи виконано з власних матеріалів за власні кошти. Оформити належним чином право власності на вказану квартиру позивачка не має змоги, так як підприємство „Нікопольський завод будівельних матеріалів було перетворене у відкрите акціонерне товариство „Керамік, яке на даний час визнане банкрутом та відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.7, 9). Право власності на зазначене нерухоме майно за Відкритим акціонерним товариством „Керамік зареєстровано не було. Згідно даних КП „Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації, право власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не зареєстроване (лист вих. №143 від 04.02.2015 року) (а.с.8). На теперішній час, за даними КП „Нікопольське МБТІ, оціночна інвентаризаційна вартість квартири № 3, що розташована в житловому будинку № 188 по вулиці Карла Лібкнехта в місті Нікополі Дніпропетровської області складає 41 257,00 грн. (а.с.10).

Дані обставини в судовому засіданні підтвердили й свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Так, свідок ОСОБА_2 суду пояснила, що з червня 1984 року по січень 1984 року вона працювала на Нікопольському заводі будівельних матеріалів заступником директора по якості і не звільненим головою профспілки заводу. Вони виділяли в колишньому гуртожитку, який належав заводу, кімнати під квартири сімям заводчан для проживання. В тому числі й сімї позивачки була виділена квартира під номером 3. Працівники заводу, яким були виділені квартири, за свій рахунок переобладнували та ремонтували виділені їм квартири. Завод допомагав їм, звичайно, але левова частина грошей на ремонт квартир, звичайно була на людях, які їх отримали.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона сусідка позивачки. В спірному будинку проживає з 1988 року. Є старшою по будинку, тому знає всі проблеми жильців. Коли розпочалась приватизація, будинок ще був на балансі Нікопольського заводу будівельних матеріалів. Тому хто встиг приватизувати свої квартири, зараз не мають з цим проблем, а хто відкладав в довгий ящик питання приватизації, зараз потрапили в скрутне становище, бо не можливе вияснити, кому ж зараз належить їх будинок. Вона писала всюди, куди лиш могла, але результату ніякого.Вона багато разів зверталась у виконком, просила взяти їх на баланс, але їй відмовляли. Їм говорили, що будинок нічий. Позивачка, дійсно, проживає в їх будинку з 1983 року. В її квартирі все зроблено її руками за її рахунок. Позивачка не має жодної заборгованості по комунальним послугам.

Оскільки позивачка добросовісно заволоділа квартирою № 3 в житловому будинку № 188 по вулиці Карла Лібкнехта в місті Нікополі і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спірну квартиру за набувальної давністю.

Враховуючи викладене та керуючись ст.344, 555 ЦК України, ст.3-10, 30, 60 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру № 3, загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м., яка розташована в житловому будинку № 188 по вулиці Карла Лібкнехта в місті Нікополі Дніпропетровської області.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_4