Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., СавченкоВ.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційне підприємство «Енергія», про стягнення заборгованості за кредитним договором;

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-комерційне підприємство «Енергія» (далі - ТОВ «Промислово-комерційне підприємство «Енергія»), публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»), треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання договору поруки припиненим, за касаційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ «Банк Форум» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19 лютого 2010 року між банком та ТОВ «Промислово-комерційне підприємство «Енергія» укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 17 373 000 грн зі сплатою 18% річних за користування кредитом у сумі 12 787 831 грн та 23% річних за користування кредитом у сумі 4 585 169 грн строком до 18 лютого 2013 року. На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору про надання кредитних коштів у сумі 4 585 169 грн між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 укладено окремі договори поруки. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, позивач просив суд стягнути з поручителів у солідарному порядку заборгованість у розмірі 7 986 362 грн 80 коп.

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 пред'явив зустрічний позов, у якому просив припинити з 28 лютого 2012 року договір поруки від 26 лютого 2010 року. Свої вимоги обґрунтовував тим, що банк протягом року від часу прострочення чергового платежу не пред'явив вимоги до поручителя.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Банк Форум» та зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Банк Форум» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитом по 7 986 362 грн 80 коп. з кожного.

Вирішено питання про судові витрати.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 просять скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутній спільний договір поруки між поручителями і банком, а тому стягнення заборгованості в солідарному порядку з поручителів є неможливим.

Скасовуючи рішення суду в цій частині, апеляційний суд виходив із того, що зобов'язання за кредитним договором не виконано та кожен з поручителів окремо один від одного несе солідарну відповідальність з позичальником за невиконання останнім умов кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з яким в цій частині погодився й апеляційний суд, виходив із того, що строк виконання основного зобов'язання ще не настав, а відтак порука не може вважатися припиненою.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що 19 лютого 2010 року між банком та ТОВ «Промислово-комерційне підприємство «Енергія» укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 17 373 000 грн, з них: 12 787 831 грн - на придбання комплексу, установки ректифікаційної для розгонки нафти за адресою: Автономна Республіка Крим, Сакський район, селище Кар'єрне, автодорога Вересаєво-Громовка, 10 км та 4 585 169 грн - на поповнення обігових коштів зі сплатою 18% річних за користування кредитом у сумі 12 787 831 грн та 23% річних за користування кредитом у сумі 4 585 169 грн строком до 18 лютого 2013 року.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору про надання кредитних коштів у сумі 4 585 169 грн між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 укладено окремі договори поруки.

З наданого банком розрахунку вбачається, що у ТОВ «Промислово-комерційне підприємство «Енергія» виникла заборгованість, яка станом на 31 липня 2013 року складається з: 4 585 169 грн - заборгованості за кредитом, 2 988 280 грн 57 коп. - заборгованості за нарахованими відсотками, 331 955 грн 65 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, 80 957 грн 58 коп. - пені за несвоєчасне повергнення нарахованих відсотків.

Рішенням господарського суду м. Києва від 29 липня 2013 року стягнуто з ТОВ «Промислово-комерційне підприємство «Енергія» на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 373 000 грн, проте рішення не виконано та заборгованість позичальником не сплачена.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Задовольняючи первісний позов та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд виходив із того, що строк пред'явлення вимоги до поручителя повинен обраховуватися з дня настання строку основного зобов'язання, яким є визначений кредитним договором строк - 18 лютого 2013 року.

Однак зазначений висновок не відповідає змісту цих норм.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як установлено судом, боржник ТОВ «Промислово-комерційне підприємство «Енергія» (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 18 лютого 2013 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Як вбачається зі змісту п. 4.1 договору поруки порука припиняється: а) припиненням зобов'язання за кредитним договором; б) якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя; в) інших випадках передбачених чинним законодавством України.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з п. 1.1 кредитного договору погашення кредитних коштів здійснюється за наступним графіком: починаючи з сьомого місяця першого року кредитування у розмірі 500 000 грн щомісячно; з десятого місяця першого року кредитування до повного погашення - у розмірі 600 000 грн щомісячно, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14.

Проте, вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у порушення ст.ст. 212-214, ст. 316 ЦПК України обставини справи з'ясував неповно, не врахував, що виконання зобов'язання за кредитним договором встановлено щомісячними платежами, не встановив коли позичальником був сплачений останній платіж, чи було пред'явлено позов до позичальника у межах строку, передбаченого договором поруки та чинним законодавством та дійшов передчасного висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду апеляційного суду м. Києва від 13 травня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін