У х в а л а

іменем україни

13 серпня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_3, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частці квартири АДРЕСА_1 та по Ѕ частці автомобіля «Opel», державний номер НОМЕР_1.

Посилалась на те, що з 20 лютого 1982 року перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, який рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 грудня 2013 року розірвано. За час шлюбу ними набуто квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Opel», державний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив вказане майно визнати його особистою приватною власністю.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 2000 року не підтримує сімейних стосунків з ОСОБА_1, фактично перебуваючи з 2001 року у шлюбних відносинах з ОСОБА_4 У 2002 році він разом із ОСОБА_4 вирішили придбати власне житло і 25 вересня 2002 року ним укладений інвестиційний договір №1745-Ф, відповідно до умов якого він інвестував у будівництво квартири АДРЕСА_2, які протягом 2002-2003 років вніс за рахунок власних коштів, отриманих від підприємницької діяльності, та коштів від реалізації власної квартири у м. Житомирі. Наприкінці весни 2004 року він разом з ОСОБА_4 переїхав у спірну квартиру. Автомобіль «Opel», державний номер НОМЕР_1, він придбав 12 січня 2008 року, тобто вже після припинення з ОСОБА_1 шлюбних відносин.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року, первісний та зустрічний позови задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частці на квартиру АДРЕСА_1.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_2 автомобіль «Opel», державний номер НОМЕР_1.

У іншій частині позовних вимог за первісним і зустрічним позовами відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року в частині визнання за сторонами права власності по Ѕ частці на квартиру АДРЕСА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати спірну квартиру особистою приватною власністю ОСОБА_2, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права в цій частині.

Доводів щодо незаконності судових рішень у іншій частині касаційна скарга не містить.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з 2004 року, правильно виходив з того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності і іншого ОСОБА_2 не довів.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року та ухвала апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 1 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: Т.П.Дербенцева О.В.Ступак