Справа № 148/2046/14-ц Провадження № 22-ц/772/2487/2015Головуючий в суді першої інстанції Карнаух А. П.
Категорія 27Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

11 серпня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 червня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання кредитного договору недійсним, -

встановила:

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 червня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності, з цих самих підстав відмовлено і в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Не погодившись із рішенням ПАТ КБ "Приватбанк" через свого представника Шуліку А.В. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з'ясування обставин справи, просив рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог банку.

Повідомлені в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, сторони до суду не з'явилися, заяви про відкладення розгляду справи суду не направили, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_3 від 20 липня 2006 року про надання кредитної картки з кредитним лімітом 10000 грн., остання просить надати їй вказані кошти на умовах сплати 36% річних із розрахунку 360 днів в році.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 20 липня 2006 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 перед банком станом на 31 серпня 2013 року становить 36939 грн. 44 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Такий висновок суду є вірним і зроблений з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - частина 1 статті 261 ЦК України.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізовувати своє право в примусовому порядку через суд.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами - частина 1 статті 252 ЦК України.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Заява про застосування строків позовної давності до вимог позивача подавалась відповідачем ОСОБА_3 суду першої інстанції (а.с.111).

Безпідставними є посилання апелянта на те, що відповідно до заяви про отримання кредиту, ОСОБА_3 зазначає, що ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, відповідно до яких договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання і якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же строк, а на думку позивача в такий спосіб сторони домовились про збільшення строку позовної давності.

Так, Умовами та Правилами надання банківських послуг пунктом 9.12 яких установлено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна сторона не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же строк - не містять підпису відповідача ОСОБА_3

При цьому апелянт не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила розуміла відповідач, підписуючи заяву про надання кредитних коштів та відкриття картрахунку.

Крім того, слід звернути увагу, що у заяві про надання кредитних коштів та відкриття картрахунку від 20 липня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

Колегія суддів також відкидає посилання апелянта про те, що строк дії договору відповідає строку дії картрахунку, і цей строк поновлюється кожного разу зі спливом строку дії картки, якщо не поступило заяви держателя картки про закриття картрахунку, оскільки відповідно до пунктів 3.1.1 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

При цьому слід врахувати, що автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо прострочення кредиту, процентів і неустойки.

Згідно з частиною 2 статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Верховний Суд України в постанові від 19 березня 2014 року в справі №6-14цс14 висловив правову позицію згідно з якою, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не із закінченням строку дії договору.

Відповідно до умов заяви про надання кредитних коштів та відкриття картрахунку від 20 липня 2006 року, строк дії кредитного ліміту рівний строку дії картки, який встановлено 07/08, тобто по липень 2008 року.

Позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення усієї суми заборгованості за кредитом разом із нарахованими відсотками та штрафами - фіксована частина та процентна складова.

Відповідно до частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок - стаття 253 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи зокрема особистого рахунку ОСОБА_3 за НОМЕР_1 - а.с.54-63, остання платіжна операція за цією картою була здійснена 25 листопада 2 008 року.

Таки чином, суд першої інстанції повно й всебічно дослідив обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності, оскільки строк на звернення до суду для позивача сплив 25 листопада 2011 року, тоді як позовна заява подана 30 липня 2014 року.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" відхилити, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 30 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ Стадник І.М.
Судді: З ориіганлом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ Міхасішин І.В. /підпис/ Войтко Ю.Б. Стадник І.М.