УХВАЛА

іменем україни

05 серпня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного підприємства «Альстар» про стягнення боргу,

за зустрічним позовом Приватного підприємства «Альстар» до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Онікс» про визнання договору недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом до Приватного підприємства «Альстар» (далі - ПП «Альстар), у якому з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на свою користь 323 334 грн вартості 65 320 кг насіння соняшнику, грошову інфляцію за період прострочення платежу у розмірі 107 725 грн 66 коп., 3 % річних від несвоєчасно повернутих грошей у розмірі 37 290 грн 64 коп., майнові збитки у розмірі 259 017 грн 60 коп., упущену вигоду у розмірі 853 108 грн, банківський депозит у розмірі 709 502 грн 70 коп.; вартість 215 390 кг зерна IV класу на суму 473 858 грн, грошову інфляцію за період прострочення платежу у розмірі 78 672 грн 60 коп., майнові збитки у розмірі 5 тис. грн, упущену вигоду у розмірі 414 тис. грн, банківський депозит у розмірі 475 759 грн 30 коп.; моральну шкоду в розмірі 15 тис. грн.

Посилався на те, що у листопаді 2007 року ним було продано ПП «Альстар» 65 320 кг насіння соняшнику, проте до цього часу відповідач не розрахувався за отриманий соняшник. Також на підставі договору відступлення права вимоги від 14 жовтня 2009 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Онікс» (далі - ТОВ «Агрофірма «Онікс»), до нього перейшли права вимоги за договором ТОВ «Агрофірма «Онікс» з ПП «Альстар» щодо зберігання 215 390 кг зерна IV класу.

У квітні 2013 року ПП «Альстар» звернулося із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Онікс», у якому просило визнати недійсним договір відступлення-набуття права вимоги, укладений 14 жовтня 2009 року між ТОВ «Агрофірма «Онікс» та ОСОБА_3

Посилалось на те, що заміна сторони у цих зобов'язаннях повинна проводитись за його згоди, на що воно такої згоди не надавало.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ПП «Альстар» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення вартості зерна, переданого на зберігання ПП «Альстар», скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ПП «Альстар» на користь ОСОБА_3 504 012 грн 60 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року касаційну скаргу ПП «Альстар» задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року в частині вирішення спору про стягнення вартості зерна, переданого на зберігання ПП «Альстар», скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2015 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позивачі не довели обставин, на які посилались як на обґрунтування своїх вимог.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції не можна.

За положеннями ст. ст. 936 <nau://ukr/435-15|st936>, 937 <nau://ukr/435-15|st937>, 977 ЦК України <nau://ukr/435-15|st977> за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання між фізичною та юридичною особою укладається у письмовій формі. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Статтею 949 ЦК України передбачено обов'язок зберігача повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Судами встановлено, що 29 жовтня 2007 року ТОВ «Агрофірма «Онікс» передало на зберігання ПП «Альстар» 215 390 кг зерна пшениці IV класу (а. с. 63, т. 1).

14 жовтня 2009 року на підставі договору відступлення-набуття права вимоги ТОВ «Агрофірма «Онікс» відступило, а ОСОБА_3 набув право вимоги на повернення зерна, яке знаходилось на зберіганні в ПП «Альстар».

Відповідно до ч. 1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Згідно з актом опису й арешту майна від 11 липня 2014 року, складеним державним виконавцем ВДВС Роздільнянського міжрайонного управління юстиції Цепаком О. Я., накладено арешт на 215 390 кг зерна пшениці IV класу, яке знаходиться на складі № 2 ПП «Альстар» по вул. Садовій, 20 у с. Вакулівка Роздільнянського району Одеської області (а. с. 387, т. 2).

У довідці ПП «Альстар» від 22 травня 2014 року № 2/05 та листі Роздільнянського РВ ГУ МВС України в Одеській області від 27 травня 2014 року № 66/2/4801 зазначено про наявність пшениці на зберіганні у ПП «Альстар».

Судом не перевірені доводи ПП «Альстар» про те, що договір зберігання пшениці, який було укладено 29 жовтня 2007 року між ТОВ «Агрофірма «Онікс» та ПП «Альстар», є оплатним, а ОСОБА_3 не виконана вимога про оплату вартості наданих послуг зі зберігання пшениці в сумі 199 899 грн. Саме із цими обставинами ПП «Альстар» пов'язує затримку у поверненні пшениці. Разом з тим відповідний договір в матеріалах справи відсутній.

Параграфом 2 глави 66 ЦК України <nau://ukr/435-15/> визначено окремі види зберігання. Так, статтею 956 ЦК України <nau://ukr/435-15|st956/> передбачений такий вид зберігання, як товарний склад. Товарним складом є організація, яка зберігає товар та надає послуги, пов'язані із зберіганням, на засадах підприємницької діяльності. За договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності (стаття 957 ЦК України <nau://ukr/435-15|st957/>). Товарний склад на підтвердження прийняття товару, відповідно до ст. 961 ЦК України <nau://ukr/435-15|st961/>, видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач відповідно до ч. 2 ст. 938 ЦК України <nau://ukr/435-15|st938/> зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

У силу п. 4 ст. 611 ЦК України <nau://ukr/435-15|st611/> у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

На порушення вимог ст. 10 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st10> суди не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, які мають суттєве значення для правильного її вирішення.

За змістом ст. ст. 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st315> апеляційний суд зобов'язаний надати відповіді на всі доводи апеляційної скарги. Недотримання вказаних вимог є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в частині мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316>, є немотивованим, доводи сторін та їх заперечення апеляційний суд не перевірив та не спростував, а формально послався на не встановлення судом першої інстанції обставин справи.

Аналізуючи зміст ухвали суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що він не відповідає вимогам ст. ст. 213 <nau://ukr/1618-15|st213>, 214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316>. Так, згідно з вимогами ст. 315 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> у мотивувальній частині ухвали повинно бути викладено мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановлені ухвали, і положення закону, яким він керувався.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» <nau://ukr08> роз'яснено, що посилання в апеляційній скарзі на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав установленими, чи на невідповідність висновків суду обставинам справи підлягає перевірці апеляційним судом шляхом дослідження доказів, яким, на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не надав оцінки або надав неправильну оцінку. У разі ухвалення нового рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності за правилами, встановленими ст. 212 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st212>.

Між тим, переглядаючи ухвалене рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про стягнення вартості пшениці та постановляючи ухвалу про залишення без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги на те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, не надав належної оцінки наявним доказам у справі та не виконав вимоги суду касаційної інстанції. Зокрема, в ухвалі апеляційного суду відсутні висновки щодо наявності зерна на зберіганні у ПП «Альстар», та не перевірені доводи щодо укладення оплатного договору зберігання зерна, право вимоги у позивача стягнення вартості втраченого майна переданого на зберігання.

У той же час на порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд зазначених доказів не перевірив. Будь-які висновки з цього приводу в рішенні апеляційного суду відсутні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st2>, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st8>, а також правильно витлумачив ці норми.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що на порушення вимог ст. ст. 10 <nau://ukr/1618-15|st10>, 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st214> суд апеляційної інстанції при перегляді рішення належним чином доводів позивача та заперечень відповідача по суті позовних вимог не перевірив.

Оскільки апеляційним судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 <nau://ukr/1618-15|st338>, 345 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк М.І. Наумчук О.М. Ситнік