Справа № 482/1080/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2015 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Ітріна М.В., при секретарі Андреєвій Ю.В., за участю відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" (далі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2015 року Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09.07.2007 р. між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 006-14016-090707, за яким боржнику надано кредит на суму 1 215 грн, зі сплатою 12,0 % річних та 3,25 % на місяць за ведення кредитної справи.

Вказали, що боржник порушив свої зобов'язання по договору і станом на 15 травня 2015 р. існує заборгованість в сумі 2 552,55 грн, яку просили стягнути.

В судове засідання представник позивача не з'явився, але у резолютивній частині позовної заяви (п. 4), просив позов задовольнити, а справу розглянути за його відсутності.

Відповідач у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав мотивуючи тим, що укладав договір з Банком він, але сплачувати борг повинна була інша особа, яка померла ще в 2013 р. Разом з цим, просив суд застосувати до цих вимог строк позовної давності, який Банк пропустив, про що надав письмову заяву.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Як вбачається з матеріалів справи, 09 липня 2007 р. між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 006-14016-090707, за яким боржнику для придбання майна та оплату страхового платежу надано кредит у сумі 1 433,70 грн, зі сплатою 12,0 % річних, а також платою за ведення кредитної справи в розмірі 3,25 % щомісяця, строком на 24 місяці, тобто з кінцевим строком повернення не пізніше ніж 08 липня 2009 року.

Пунктом 2.8. Договору відповідач зобов'язався сплачувати кредит рівними частинами не пізніше 09 числа кожного місяця в розмірі 115 грн.

Судом з'ясовано, що відповідачу видано кредит шляхом перерахування коштів на відповідний рахунок приватного підприємця, а саме продавця товару.

Зі змісту розрахунку боргу видно, що відповідач погашав кредит до 09 січня 2008 року, а в подальшому припинив сплату боргу, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 15 травня 2015 р. складає 2 552,55 грн, що складається з заборгованості за сумою кредиту - 1 325,57 грн, заборгованості за відсотками в сумі - 155,18 грн і заборгованості за комісіями в розмірі - 1 071,80 грн.

За такого, позов до відповідача пред'явлено обґрунтовано.

Проте, статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК).

Як встановлено судом спірний договір між сторонами укладено 09 липня 2007 року з остаточним поверненням боргової суми 08 липня 2009 року.

Отже з 09 липня 2009 року для Банку починається перебіг строку позовної давності тривалістю три роки, на протязі якого він має право звернутися до суду з вимогами до відповідача щодо стягнення кредитної заборгованості.

Банк звернувся до суду з позовом до відповідача 24 червня 2015 р., тобто після спливу майже шести років, отже за межами строку позовної давності.

В силу положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові.

За такого, з підстав пропуску строку позовної давності у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити публічному акціонерному товариству „Дельта Банк" у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 006-14016-090707 від 09 липня 2007 року у сумі - 2 552,55 грн, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий