Справа № 462/8770/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2015 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у грудні 2014 року звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, уточнивши в подальшому позовні вимоги, та просять зобовязати відповідачів не чинити їм перешкоди у користуванні квартирою № 12 у будинку №50 по вул.О.Степанівни у м.Львові, передати ключі від вхідних дверей квартири та вселити їх у зазначену квартиру. Свої вимоги мотивують тим, що на підставі договору дарування ? ідеальної частки квартири від 19.12.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №4120, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по ? частки квартири АДРЕСА_1 кожному. ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.09.2010р. /р.№1-1556/, виданого Червоноградською державною нотаріальною конторою, належить ? частка вказаної квартири. У спірній квартирі проживають ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_3 та їх неповнолітня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Незважаючи на те, що вони є законними власниками ? частки вказаної квартири, відповідачі чинять їм перешкоди у користуванні власністю, зокрема не впускають їх у квартиру та не дають ключі від вхідних дверей квартири, з приводу чого ОСОБА_1 звертався із відповідною заявою в Залізничний РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 позов підтримали, покликаючись на мотиви такого та зазначили, що кожен з позивачів на законних підставах набув право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, проте не мають можливості такою володіти та користуватись, так як у вказаній квартирі проживають відповідачі з неповнолітніми дітьми та не допускають їх у квартиру і не дають ключів від вхідних дверей такої. Між тим, ОСОБА_2 переніс інфаркт міокарда, хворіє, не має постійного місця проживання і хоче проживати у вказаній квартирі, а відповідачі неодноразово стверджували, що не нададуть можливості позивачам користуватись такою. Просять позов задовольнити.

В судовому засідання відповідачка ОСОБА_3 проти позову заперечила та зазначила, що її неповнолітня донька ОСОБА_6 є власником ? частки квартири АДРЕСА_3. Незважаючи на те, що позивачам належить інша частина вказаної квартири, проживати в ній вони не можуть, так як в цій квартирі вона проживає з трьома неповнолітніми дітьми. Вважає, що проживання чужих людей в спірній квартирі приведе до порушення законних прав та інтересів її неповнолітніх дітей. Просить в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з"явився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив і суд вважає за можливе розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради проти позову заперечила, зазначивши, що вселення позивачів до спірної квартири погіршить умови проживання неповнолітніх дітей відповідачів, просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності приватної власності, який означає право особи на безперешкодне керування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч.2 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників і власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власники житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які порушують його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

З витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.12.2008р. /а.с.7,8/ вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на підставі договору дарування ? ідеальної частки квартири від 19.12.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №4120 /а.с.5/, належить по ? частки квартири АДРЕСА_1 кожному.

З витягу про державну реєстрацію прав від 05.10.2010р. /а.с.9/ вбачається, що ОСОБА_6Я, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.09.2010р. /р.№1-1556/, виданого Червоноградською державною нотаріальною конторою, належить ? частка №12 по вул.О.Степанівни, 50 у м.Львові.

З технічного паспорта на квартиру від 02.12.2008р. /а.с.10/ вбачається, що квартира загальною площею 52,2 кв.м по вул.О.Степанівни, 50/ 12 у м.Львові складається з двох житлових кімнат площею 17,9 кв.м і 16,1 кв.м, кухні площею 7,5 кв.м, з комунальними вигодами.

Згідно довідки ЛКП „Граніт від 13.04.2009р. /а.с.39/, у квартирі АДРЕСА_1 ніхто не прописаний.

Згідно довідки ЛКП „Граніт від 26.03.2015р. /а.с.65/, у квартирі АДРЕСА_4 у Львові прописано чотири особи: співвласник квартири ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, її мама ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, сестра ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 і брат ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 переніс інфаркт міокарда, хворіє, не має постійного місця проживання, позивачі хочуть проживати у ІНФОРМАЦІЯ_5 у Львові, проте відповідачі вже довгий час чинять їм перешкоди в користуванні такою, не впускають у квартиру та не передають ключів від вхідних дверей, з приводу чого ОСОБА_1 звертався із відповідною заявою в Залізничний РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

Наведене стверджується показаннями позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_1ОСОБА_7, відповідачки ОСОБА_3, випискою із медичної карти стаціонарного хворого /а.с.69/, паспортом громадянина України ОСОБА_2 та листом Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області від 03.09.2012р. /а.с.6/.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як власники по ? частки квартири АДРЕСА_1 кожний, зазнають обмежень у праві користування цією квартирою зі сторони ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а тому відповідачів слід зобовязати не чинити позивачам перешкод в користуванні спірним житлом та вселити їх в спірну квартиру, оскільки власник має право володіння, користування і розпорядження своїм майном і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження таким.

На підставі ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, і керуючись ст.ст. 316, 317, 328, 369, 383, 386, 391 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою № 12 у будинку №50 по вул.О.Степанівни у м.Львові та передати ключі від вхідних дверей зазначеної квартири.

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_5.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 по 60 грн. 90 коп. судового збору з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 по 60 грн. 90 коп. судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через суд, що його ухвалив, шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. У разі, якщо рішення було постановлене без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: