Справа № 645/5784/15-ц
Провадження № 2/645/1922/15
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2015 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Ульяніч І.В.,
при секретарі судових засідань ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Соколов» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В судове засідання представник позивача за довіреністю не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити повністю та просив суд постановити по справі заочне рішення у разі неявки відповідача та надав письмові пояснення за позовом.
Відповідач гр. ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач гр. ОСОБА_2 не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наступне.
У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду і такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В судовому засіданні встановлено, що 16.02.2012 року між КС «Соколов» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 502, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1 000 грн., на строк з 16.02.2012 року по 16.02.2022 року. Пунктом 4 договору передбачено, що зміна або розірвання договору допускається в односторонньому порядку кредитором за його власним одноосібним рішенням, в будь-якій формі, в цьому випадку позичальник зобовязаний в одноденний строк повернути кредит та всі належні кредитору проценти.
Згідно п. 5 Кредитного договору, проценти сплачуються кредитору один раз на місяць в готівковій формі, виходячи з розрахунку:
- 1,5% в день за період, за який проценти не були сплачені достроково,
- 30% в місяць, якщо проценти сплачуються достроково (наперед).
Згідно п. 15 Кредитного договору вбачається, що договір може бути без згоди позичальника розірваний або змінений кредитором внаслідок односторонньої відмови від договору в повному обсязі чи частково чи внаслідок односторонньої зміни договору, тобто в наслідок здійснення кредитором односторонньої угоди у будь-якій формі .
Згідно п. 16 Кредитного договору вбачається, що у випадку невиконання позичальником умов договору, кредитор в односторонньому порядку відмовляється від подальшого кредитування позичальника та в односторонньому порядку достроково розриває договір, а позичальник зобовязаний сплатити кредитору всі грошові кошти в обсязі зобовязань позичальника за договором (а.с.7).
Згідно копії видаткового касового ордеру від 16.02.2012 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача кредит в розмірі 1000 грн.. Згідно прибуткового касового ордеру № 274 від 16.02.2012 року відповідач ОСОБА_2 сплатив позивачу відсотки за кредитним договором в розмірі 300 грн. (а.с.6)
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).
Згідно ст. 610, 611 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;2) зміна умов зобов'язання;3) сплата неустойки;4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст.530, 631 ЦК України).
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події, що передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України.
Згідно ст. 598, 599 ЦК України - зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно ст. 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.
Стаття 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Згідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.
Суд вважає, що мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.
Таким чином, проаналізувавши надані та дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову, у звязку із тим, що рішенням суду від 11.07.2013 року, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором, враховуючи: суму кредиту, відсотків, та суму за порушення умов договору. Не виконане судове рішення не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Так як суд розглядає справу у межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, згідно ст. 11 ЦПК України, заяву про зміну або уточнення позовних вимог позивач не подав, то суд проаналізовавши надані докази, вважає, що позов необгрунтований, підстав для задоволення позову не має, тому у задоволені позовних вимог необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 611, 612, 624, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд
В задоволенні позову Кредитної спілки «Соколов» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя