Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1984/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Фур І. П.
Доповідач Белінська І. М.
УХВАЛА

05.08.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни про повернення банківського вкладу за апеляційною скаргою ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І. О. на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 липня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що між ним та ПАТ «КБ «Надра» було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, на підставі якого банком було відкрито на ім?я позивача картковий рахунок НОМЕР_1, пакет послуг «Вільні кошти».

На виконання умов договору ОСОБА_5 здійснив внесення коштів на рахунок у сумі 198000,00 грн. Станом на 28.05.2015 року по зазначеному рахунку залишилися кошти у сумі 196 034,54 грн. (а.с.7)

У зв?язку із неплатоспроможністю банку, платежі за рахунком було заблоковано , внаслідок чого позивач звернувся до банку із заявою-вимогою про повернення йому суми заборгованості. Однак розрахунок з ним так і не було проведено.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб по рахунку НОМЕР_1 станом на 28.05.2015 року у сумі 196 034,54 грн.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 липня 2015 року відкрито провадження у справі за зазначеним позовом .

У апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» просить скасувати зазначену ухвалу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та направити справу до Бобринецького районного суду Кіровоградської області для вирішення питання про повернення позовної заяви позивачу для подання до належного суду за підсудністю.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позови до юридичних осіб повинні пред'являтися за місцезнаходженням юридичної особи, а тому позов мав розглядатися у Шевченківському районному суді м.Києва.

На підставі викладеного банк просив скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою повернути справу до суду першої інстанції для вирішення питання про повернення позовної заяви для подачі до належного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 110 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Однак, суди при вирішенні питання про відкриття провадження повинні дотримуватися правил визначення підсудності, що передбачені ЦПК України, враховувати особливості спірних правовідносин, а також приймати до уваги роз'яснення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року.

Так, судова колегія погоджується з твердженням банку, що позови до юридичних осіб пред'являються за їх місцезнаходженням, але в даному випадку положення ч. 2 ст. 109 ЦПК України застосовувати не можна, оскільки на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, відповідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

При вирішені позовів, пов'язаних із захистом прав споживачів, суди повинні враховувати роз'яснення Верховного Суду України, що містяться в Постанові Пленуму «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року.

Як вбачається з п. 1 вказаної Постанови Пленуму Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства.

Оскільки Законом не визначено певних меж його дії, то судам слід враховувати, що до відносин, які ним регулюються, належать і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операції, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

При цьому під послугами, відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», слід розуміти діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

В даному випадку спір між сторонами виник стосовно укладеного договору про комплексне банківське обслуговування, відповідно до якого ОСОБА_5 є вкладником. Банківський вклад - є однією із послуг банку, яка спрямована на надання вкладнику (фізичній особі) матеріальних благ у вигляді отримання відсотків за користування банком його коштами.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-ІІІ від 07 грудня 2000 року, вклад - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Крім того, характер фінансово-кредитних відносин, стороною в яких є фізична особа, а також використані у Законі України «Про захист прав споживачів» терміни «споживчий кредит», «фінансова установа», «фінансова послуга» дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають із кредитних договорів, договорів банківського вкладу, договорів страхування, підпадають під дію цього Закону.

Таким чином, викладене дає підстави спростувати доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального права під час визначення підсудності на стадії відкриття провадження, оскільки ОСОБА_5 звернувся за захистом порушеного права за своїм місцем проживання - АДРЕСА_1 (а.с. 6), що не суперечить вимогам ЦПК України.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають достатніх правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: