Номер провадження: 22-ц/785/5827/15
Головуючий у першій інстанції Мишко В.В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Органу опіки та піклування, служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації,

встановила:

07 квітня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визнати відмову ОСОБА_4 на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, безпідставною; дозволити ОСОБА_3 без згоди колишнього чоловіка та батька її сина, ОСОБА_4, тимчасово виїхати з неповнолітньою дитиною ОСОБА_5 за межі України; допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України (а.с.2-3).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що сторони з 15.09.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 27.07.2010 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який з народження та по теперішній час проживає з матір'ю, ОСОБА_3, яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У свою чергу зазначила, що батько дитини, ОСОБА_4, з травня 2000 року мешкає окремо та участі у вихованні дитини не приймає. ОСОБА_3 зазначила, що вона має намір під час канікул разом з сином виїхати за кордон та відпочити, що матиме істотне значення для духовного та фізичного розвитку дитини, а також її оздоровлення. Між тим, батько дитини ОСОБА_4 безпідставно, без жодних аргументів не надає згоди на виїзд дитини за межі України, що шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному та гармонійному її розвитку.

Представник відповідача - ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала та надала до суду заперечення, відповідно до якого вона просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що у позовній заяві ОСОБА_3 не надає інформацію щодо країни, в яку вона має намір вивезти сина, не представлено доказів бронювання номерів та копій квитків, як підтвердження факту планування подорожі. Надані ж ОСОБА_3 докази не мають ніякого відношення до даного спору (а.с.22).

У судовому засіданні представник Органу опіки та піклування служби у справах дітей Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області - Поповська Г.С. (далі - Орган опіки і піклування) не заперечувала проти заявлених ОСОБА_3 позовних вимог.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вищевказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду було ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела суду своїх позовних вимог, не надала суду доказів того, до якої країни та на який час вона бажає виїхати з неповнолітньою дитиною, не надала з цього приводу висновку органу опіки і піклування.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Ті обставини, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 15.09.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого 09.01.2008 року народився син, ОСОБА_5, а також те, що 27.07.2010 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано, підтверджуються наявними у справі доказами та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

01.12.2013 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, що підтверджується виданим 01.12.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1, відповідний актовий запис № 574 (а.с.9).

У відповідності до довідки виконавчого комітету Випасненської сільської ради № 345 від 02.03.2015 року, позивач ОСОБА_3 проживає АДРЕСА_1, але не зареєстрована. До складу її сім'ї входять: чоловік - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4; син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає разом з матір'ю (а.с.4-5).

Згідно до довідки № 09 від 27.02.2015 року, виданої Випасненською ЗОШ І-ІІ ступенів № 1, Білгород-Дністровського району Одеської області ОСОБА_5 дійсно навчається в 1-А класі (а.с.6).

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_3 та наданих в судовому засіданні її представником пояснень, вона має намір під час канікул, разом з сином виїхати за кордон та відпочити, що матиме істотне значення для духовного та фізичного розвитку дитини, а також її оздоровлення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що батько дитини, ОСОБА_4, безпідставно, без жодних аргументів не надає згоди на виїзд дитини за межі України, що шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному та гармонійному її розвитку.

Так, відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724) (далі - «Правила перетинання державного кордону…»), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - ЗУ «Про порядок виїзду і в'їзду…») передбачено, що документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є, зокрема паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Пунктом 4 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року (у редакції постави Кабінету України від 24.03.2004 року № 380) (далі - «Правила оформлення і видачі паспорта…»), оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби самостійного виїзду таких осіб за кордон.

Разом з тим, малолітній ОСОБА_5, який на дату судового розгляду даної справи досяг 7-річного віку, позбавлений можливості виїхати за кордон, оскільки його батько ОСОБА_4 не надає згоди як на його виїзд за кордон у супроводі його матері - ОСОБА_3 або інших осіб, так і на оформлення документів на виїзд дитини за кордон.

У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що матеріали справи не містять, а ОСОБА_3 чи її представником не представлено до суду жодного доказу щодо звернення до ОСОБА_4 про надання згоди на виїзд їх спільної дитини за межі України та щодо відмови ОСОБА_4 в наданні такої згоди.

Також суд обґрунтовано виходив із того, що відповідно до п.2 ст.4 ЗУ «Про порядок виїзду та в'їзду…», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Частиною 2 пункту 2-2 «Правил перетинання державного кордону…» передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналів або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У судовому рішенні має бути посилання на ст.2 ЗУ «Про порядок виїзду і в'їзду…», п.п. 2, 4-2 «Правил перетинання державного кордону…» та п.п. 16, 23 «Правил оформлення і видачі паспорта…».

У резолютивній частині рішення необхідно зазначати про надання дозволу на виїзд дитини за кордон і про надання дозволу на оформлення проїзного документа на дитину.

У разі встановлення судом необхідності перебування дитини не в одній країні, а в кількох протягом одного виїзду з України, в резолютивній частині рішення має бути вказівка на ці країни.

Крім того, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення.

Таким чином, в даному випадку суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки ані в позовній заяві ОСОБА_3, ані її представником в судовому засіданні не зазначено, в яку країну і на який термін вимагається надання дозволу.

Зазначені обставини суперечить нормам матеріального права, зокрема, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, оскільки таким чином батька фактично може бути позбавлено можливості брати участь у вихованні сина та можливості спілкування з ним.

Крім викладеного, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскільки спір між батьками про виїзд дитини за кордон відноситься до категорії спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, то відповідно до ч.ч.4,5 ст.19 СК України орган опіки та піклування має надавати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних від батьків дитини з приводу обґрунтування як доцільності виїзду, так і заперечень другого із батьків.

Однак, в даному випадку висновок органом опіки та піклування суду не надавався.

З огляду на викладене, суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність будь-яких підстав для визнання безпідставною відмови ОСОБА_4 на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та надання дозволу ОСОБА_3, без згоди ОСОБА_4, тимчасово виїхати з неповнолітньою дитиною ОСОБА_5 за межі України.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко