УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі: Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів.

Свої вимоги обґрунтував тим, що до УПФУ в Дніпровському районі м. Києва звернулося Управління з координації та контролю за виплатою пенсій ГУ ПФУ в м. Києві для вирішення питання про відшкодування переплати пенсії пенсіонера ОСОБА_1 в сумі 879, 53 грн., яка виникла за період з 28.12.2007 по 31.07.2014 внаслідок працевлаштування останньої.

Посилаючись на те, що відповідач безпідставно отримала зазначені кошти, позивач просить стягнути 879, 53 грн. з відповідача на підставі ст. 1212, 1213 ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30.07.2015 у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник УПФУ в Дніпровському районі м. Києва подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначив, що при перевірці пенсійної справи відповідача з'ясувалося, що на дату подачі заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 згідно з матеріалами справи значиться працюючою, проте в протоколі про призначення пенсії помилково проставлена відмітка «не працює», у зв'язку з чим утворилась переплата індексації пенсії за період з 28.12.2007 по 31.07.2014.

Справа № 755/12505/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12315/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .
Враховуючи викладене, вважав, що в силу ст. 1212 ЦК України відповідач є особою, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, а тому просив рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити з огляду на її безпідставність.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення відповідача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в УПФУ в Дніпровському районі м. Києва та отримує пенсію за віком з 01.11.2004.

При зверненні до УПФУ в Дніпровському районі м. Києва із заявою про призначення пенсії відповідач подавала документи з місця роботи та в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 зазначена як працююча.

В протоколі про призначення пенсії від 30.11.2004 помилково проставлена відмітка «не працює», що не заперечувалося представником позивача та підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.09.2014 № 20032/10/А-1569 (а.с. 15).

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з боку відповідача будь-яких зловживань, які б вплинули на розмір нарахованої пенсії, виявлено не було, відповідач подавала необхідні документи для оформлення пенсії за віком, у тому числі щодо її працевлаштування.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду, оскільки враховуючи вищезазначені правові норми, сума пенсії, яка надміру виплачена, може бути повернута лише у двох випадках: коли вона виплачена внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Оскільки, судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів у розмірі 879, 53 грн., які є пенсійною виплатою, призначеною УПФУ в Дніпровському районі м. Києва, а позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження цього, відповідно до ст. 1215 ЦК України, поверненню вказана сума не підлягає.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва