Справа № 357/3322/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Протасова О. М. ,

при секретарі Хрішкова Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вказавши, що 15.10.2008 р. з відповідачем було укладено кредитний договір №б/н про відкриття кредитної лінії в розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак свого обовязку відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 31.12.2014 утворилась заборгованість у загальній сумі 5750,35 грн., у тому числі, по кредиту 615,82 грн., по процентах за користування кредитом - 1944,51 грн., по комісії за користування кредитом - 2440 грн., а також штрафи 500 грн. фіксована частина та 250,02 грн. процентна складова. Цю заборгованість просив стягнути з відповідача на свою користь.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності, позов підтримав, представник відповідача адвокат ОСОБА_3, яка діє на підставі угоди, просила застосувати позовну давність та відмовити у позові. Пояснила, що останній платіж в сумі 500 грн. по тілу кредиту та 97,26 грн. по сплаті відсотків за користування кредитом був здійснений відповідачем 22.04.2009 року, а тому вважала, що позов поданий після спливу позовної давності, перебіг якої розпочався у травні 2009 року.

Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Відповідно до ч.1 ст.3, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а звернувшись до суду, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи, доказуванню не підлягають (ч.3 ст.61 ЦПК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 того ж Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 тієї ж статті).

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов*язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.1050 того ж Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов*язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, а якщо договором встановлений обов*язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК).

Згідно ст.ст.526,527 ЦК України, зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з заяви позичальника, 15.10.2008 р. відповідач звернувся до позивача з проханням отримати кредит шляхом відкриття кредитного ліміту на суму 3000 грн. з умовою сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

З цієї заяви вбачається також, що відповідач ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, та погодився з тим, що ці документи разом з заявою та Пам"яткою клієнта становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.п.6.5, 9.12, 8.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач взяв на себе обовязок погашати заборгованість за кредитом, процентах за його використання, по перерасходу платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором, який діє протягом 12 місяців з моменту підписання; якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк; при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбаченим договором, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Отримання кредиту у розмірі 3000 грн. відповідач визнав.

Згідно з п.5.4 вказаних Правил, строк погашення процентів по кредиту щомісяця за попередній місяць, строк погашення кредиту - у повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (у полі MONTH).

Як видно з заяви позичальника та платіжної картки, відповідачу видано платіжну картку "Універсальна" №606734, останнім місяцем у полі MONTH вказаний 12 місяць 2011 року.

З розрахунку позивача вбачається, що станом на 31.12.2011 року заборгованість відповідача за тілом кредиту становила 615,82 грн., а останні відсотки за користування кредитом в розмірі 97,26 грн. сплачені 22.04.2009 року.

З урахуванням наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що вимога позивача про сплату заборгованості ґрунтується на законі, однак задоволенню не підлягає, на підставі такого.

Як встановлено судом, відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання за договором у квітні 2009 року, однак з позовом позивач звернувся лише 05.03.2015 року.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність (строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу), є одним з загальних правил щодо предявлення позову.

Відповідно до ст.ст. 257,258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Згідно з ч.ч.1,5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом цих норм, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що про порушення свого права та про особу, яка його порушила, позивач довідався 31.12.2011 року, однак з позовом про стягнення заборгованості за кредитом звернувся лише 05.03.2015 року, тобто, після спливу як спеціальної, так і загальної позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.266, ч. 4 ст. 267, ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Керуючись наведеними нормами та ст.ст.3,10,60,88,110,118-120,212,214,215, 223, 293-296 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ПриватБанк"" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_4