Провадження № 4-с/161/88/15
У Х В А Л А

06 серпня 2015 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря Лукашевич І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заді суду в місті Луцьку скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа,-

ВСТАНОВИВ:

27.07.2015 року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1 звернулося до суду із скаргою на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа від 29.12.2014 року. Зазначає, що 04.10.2010 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області ухвалено рішення у цивільній справі № 2-8357/10 за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та яке набрало законної сили 25.10.2010 року. 29.12.2014 року державним виконавцем Першого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Банк не погоджується із вищевказаною постановою, оскільки державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обовязків, не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів боржника. Оскільки оскаржувану постанову банк отримав 15.07.2015 року, строки її оскарження стягувачем не пропущені. Просить визнати дії старшого державного виконавця Першого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 про не надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про повернення виконавчого документа неправомірними; визнати дії старшого державного виконавця Першого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2014 року ВП № 31181550; зобовязати державного виконавця Першого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 провести виконавчі дії з виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.10.2010 року у справі 2-8357/10.

Представник стягувача у судове засідання не зявився, подав на адресу суду заяву якою просив розгляд скарги проводи у відсутності представника скаржника, скаргу підтримав у повному обсязі.

Боржник ОСОБА_2 та державний виконавець у судове засідання не зявилися. Від державного виконавця надійшла заява про слухання скарги у його відсутності.

Неявка сторін не перешкоджає розгляду скарги, а тому дослідивши та проаналізувавши подані суду докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до статті 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Судом встановлено, що 29.12.2014 року постановою державного виконавця Першого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 виконавчий документ про стягнення з боржника ОСОБА_2 в користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 6106,95 грн. боргу, було повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за адресою вказаною у виконавчому документів боржник фактично проживає, проте майна належного йому на підставі права приватної власності, на яке можна було б звернути стягнення не виявлено, про що складений відповідний акт державного виконавця та свідчать довідки, що реєструють права власності на нерухоме та нерухоме майно(а.с.6).

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 1 цього Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів.

Державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом (стаття 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Державним виконавцем не надану суду доказів про те, які дії ним було здійснено для розшуку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, Закону України «Про державну виконавчу службу», Закону України «Про виконавче провадження», іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Вимогами ч. 2 ст. 387 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Так, у матеріалах справи наявний запит щодо реєстрації місця проживання боржника, відповідь щодо реєстрації боржника, акт державного виконавця, з якого вбачається, що по місцю проживання в боржника відсутнє майно, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Однак, у матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які відомості, щодо зясування державним виконавцем відомостей щодо наявності у боржника на праві власності рухомого/нерухомого майна, відкритих рахунків у банку, отримання останнім пенсії чи інших доходів.

Враховуючи, що державним виконавцем в порушення ст. 10,60 ЦПК України не надано доказів належного проведення виконавчих дій, суд дійшов висновку, що скаргу слід задовольнити частково та визнати дії старшого державного виконавця Першого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2014 року ВП № 31181550.

В той же час, скаржником не надано суду належних та допустимих доказів щодо не надіслання державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу рекомендованим листом, внаслідок чого були порушені права банку, так як до матеріалів скарги не додано конверту, яким надсилалася постанова чи іншого документу УДППЗ «Укрпошта», що свідчить про те, що вказану постанову про повернення виконавчого документа стягувач отримав звичайним листом, а не рекомендованим.

Окрім того, ч. 7 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що забороняється втручання інших державних або недержавних органів та їх посадових осіб у виконавче провадження, крім випадків, передбачених цим Законом.Таким чином, суд не вправі зобов'язувати державного виконавця вчиняти дії, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише вказаною посадовою особою державної виконавчої служби.

Керуючись ст.ст. 383, 387 ЦПІК України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Першого ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірними.

Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.12.2014 року ВП № 31181550.

В задоволенні решти скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Луцький міськрайонний суд Волинської області до апеляційного суду Волинської області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.