Справа № 477/2155/14-ц
Провадження НОМЕР_3/477/30/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

секретаря судового засідання - Бітюковій С.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про знесення прибудови та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом про знесення самочинної прибудови та про зобов'язання відновити фасадну стіну будинку.

Вказувала, що проживає в квартирі АДРЕСА_1, в якому також у квартирі НОМЕР_2 мешкає відповідачка. Остання без дозволу компетентних органів та без її згоди здійснила прибудову до своєї квартири чим порушила її право власності, оскільки через прибудову була пошкоджена штукатурка на фасадній стіні будинку, що призвело до затікання вологи в квартиру, псування та руйнування внутрішніх стін, а також через прибудову була захоплена земельна ділянка загального господарського двору, що перешкоджає користуватися її господарськими приміщеннями, які там розташовані.

Під час розгляду справи неодноразово змінювала свої вимоги і остаточно просила дозволити їй самостійно, але за рахунок відповідачки знести прибудови до квартири останньої, та дозволити здійснити ремонт фасадної стіни будинку також за рахунок відповідачки.

В судовому засіданні позивачка та її представники позов підтримали та просили задовольнити.

Відповідачка заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що її прибудови не порушують права позивачки, і у не є дозвіл сільської ради на оформлення права власності на прибудови.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Сторони проживають в будинку АДРЕСА_1: позивачка - в квартирі НОМЕР_1, а відповідачка - НОМЕР_2.

Квартири належать їм на праві приватної власності (а.с. 24-26, 33-35).

В той же час, відповідачка, для поліпшення житлових умов своєї сім'ї здійснила прибудови до своєї квартири загальною площею 25.7 кв.м.: прибудову літ А-1 зовнішніми розмірами (3.27+3.23/2х5.54) та прибудову літ. А-2 зовнішніми розмірами (3.25х4.02 м). В теперішній час її квартира має загальну площу 58.1 кв.м., житлову - 27.4 кв.м.

Такі дії вона вчинила самочинно, без дозволу місцевого органу самоврядування, без погодженого проекту та без дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (а. с. 62-65).

Відповідно до стататей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Згідно з частиною 2 статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до статті 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до вимог статей 321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Так, за правилами статті 391 ЦК України власник, може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову. Негаторний позов - це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування і розпорядження майном. Перешкодою в здійсненні правомочностей власника є неправомірні дії порушника цих прав.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просила зобов'язати відповідачку знести самочинні прибудови до її квартири на першому поверсі, оскільки її реконструкція вплинула на якісні властивості суміжної квартири, що належить позивачі і знаходиться на другому поверсі.

В той же час, положеннями частини 1 статті 60 ЦПК України визначено обов'язок кожної сторона довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина 3 статті 61 ЦПК України).

Позивачка не представила належних та допустимих доказів того, що прибудови до квартири відповідачки порушують її права.

Заявляючи клопотання про проведення судової будівельної експертизи, яка б могла встановити таке можливе порушення, вона та її представник потім відмовилися від її проведення, вказавши, що в матеріалах справи достатньо доказів для задоволення позову.

Проте в матеріали справи не достатнього доказів для цього.

Так, в справі є акт від 5 листопада 2013 року обстеження будинку НОМЕР_3, де проживають сторони, проведеного комісією місцевої сільської ради, в якому зазначено, що ОСОБА_4 здійснила прибудову до балкону ОСОБА_1, і першій рекомендовано ліквідувати в прибудові недолік - вчинити дії, які б не дозволяли води з антени затікала під балкон другої.

В той же час, ОСОБА_4 вказала, що цей недолік нею вже ліквідований і вода під балкон ОСОБА_1 не затікає.

Посилання позивачки та її представника на матеріали Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в даному питанні є безпідставними, оскільки вони не підтверджують порушення права власності позивачки.

Також, не підтверджено належними та допустити доказами прав власності позивачки про пошкодження штукатурки зовнішньої стіни її квартири.

Серед всіх доказів, представлених нею, є лише зазначений вище акт комісії сільської ради, в якому вказано, що при проведенні кабелю телефону було пошкоджено стіну, але який характер цих пошкоджень, його місце розташування, локалізація тощо, в акті не зазначено. Інших доказів, в тому числі і висновків експерта, суду не представлено, тому суд позбавлений можливості задовольнити позов в частині ремонту зовнішньої стіни будинку.

Посилання позивачки як на обґрунтування позову на рішення Конституційного суду України № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року в даному випадку суд вважає недоречним, оскільки воно стосується вирішення питання щодо правового режиму допоміжним приміщень багатоквартирного будинку

Крім того, ОСОБА_1, просячи дозволити знести прибудови до квартири ОСОБА_4 зазначила, що нею були порушені норми та правила будівництва, в тому числі будівництво нею було здійснено без документів, які надають право на виконання подібних робіт, та без затвердженої у встановленому порядку дозвільної документації.

Дійсно, статтею 376 ЦК України передбачено, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Як роз'яснено у пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6, відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (статті 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 ЦК України та стаття 391 ЦК України).

Як вбачається з позовної заяви і було зазначено вище, то позивачка не довела порушення свого права власності, а земельна ділянка, яка використовується мешканцями будинку для обслуговування будинку, своїх квартир та для особистих цілей, їм не передана у власність або ж у постійне користування. Порядок користування нею між співвласниками будинку не визначений.

Тобто за вимогами про знесення прибудови з підстав суттєвого порушення будівельних норм та правил позивачка не є тим суб'єктом, наділеним правом на звернення до суду з такими вимогами.

Крім того, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Між тим позивачкою не було доведено, що знесення прибудови є крайньою мірою по захисту її можливих порушених прав і інші заходи не зможуть їх відновити.

За положеннями ст. 88 ЦПК України, в разі відмови в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачкою, з відповідача не стягуються

З врахуванням викладеного, керуючись ст. 10, 11, 88, 212-215 ЦПК України,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про надання дозволу ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_4 знести прибудову до квартири НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1, та про надання дозволу ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_4 здійснити ремонт фасадної стіни з відновленням штукатурки та приведенням стіни у попередній стан - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко