Справа № 539/2475/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Даценка В. М.

при секретарі - Ануфрієвій Н.М.,

з участю:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубни справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту.

Позивач мотивує позов тим, що 28 жовтня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір №SAMDN8676 про надання споживчого кредиту в сумі 23600 гривень строком кредитної лінії до серпня 2017 року.

Кредит позивач брав для розвитку очолюваної ним громадської організації.

До 01.09.2014 року процентна ставка за користування кредитом складала 2,3% на місяць, до 31.03.2015 року - 2,7% на місяць, а з 01.04.2015 року - 3,5% на місяць.

03.07.2015 року ОСОБА_1 дізнався, що має заборгованість за кредитним договором в сумі 23769,18 гривень.

Позивач стверджує, що банк неодноразово ставив його в незручне становище під час проведення розрахунків в торговій мережі, а в червні 2015 заблокував картку.

Також, позивач вказав, що 04.10.2014 року став жертвою кредитних шахраїв, а 2 та 6 січня 2015 року невідома особа проникла до квартири і завдала велику матеріальну шкоду, у зв'язку з чим було відкрито кримінальне провадження.

Через вказані події ОСОБА_1 звертався до банку з повідомленням про неможливість виконання кредитного договору та проханням провести реструктуризацію по кредитному договору, надати кредитні канікули на 6 місяців, знизити розмір процентної ставки, однак отримав відмову.

Позивач вважає, що кредитний договір слід визнати недійсним з наступних підстав. Банком не було виконано переддоговірну роботу з позичальником, не повідомлено останнього в письмовій формі про умови надання кредиту, не надано в повному обсязі інформацію про умови кредитування, як того вимагає ЗУ «Про захист прав споживачів».

Банк не дотримався вимог ч.12 ст.10 ЗУ «про захист прав споживачів», згідно якої якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Так, банк не надав жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США.

Договір не містить порядку зміни з урахуванням інтересів споживача та не містить порядок припинення. Умови договору містять істотний дисбаланс прав та обов'язків. Банк залишив за собою право в односторонньому порядку в будь-який час підвищувати процентну ставку, а в разі незгоди позичальника, вимагати повернення всієї суми кредиту. Договір не містить жодних умов спрямованих на регулювання відповідальності з боку банку.

Позивач вважає несправедливими умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Позивач стверджує, що банк не надав відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту. У наданому розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведено поверхово та незрозуміло для споживача. Графік погашення заборгованості взагалі не надавався.

За твердженням позивача банк не виконав умови п.3.5 договору, згідно з яким за умови виконання позичальником умов кредитного договору, кожні 6 календарних місяців банк зменшує розмір відсоткової ставки на 0,25% річних.

З огляду на викладене, позивач вважає, що договір є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків, погіршує становище споживача, а тому підлягає визнанню недійсним.

Позивач прохає суд визнати недійсним договір №003-16504-180213 від 18.02.2013 року та зобов'язати кредитора повернути йому всю суму сплачених ним відсотків за кредитом, за винятком тіла кредиту.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що 28.10.2013 він уклав з ПАТ «ПриватБанк» кредитний договір, на підставі якого отримав кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, з якої він зняв кредитні кошти в сумі 23600 грн. У зв'язку з фінансовими труднощі позивач деякий час не міг погашати кредит, просив банк про реструктуризацію боргу, кредитні канікули, однак отримав відмову. Вважає непрозорою та нечесною діяльність ПАТ «ПриватБанк» з надання кредитів. Вважає неправомірним підвищення банком процентної ставки за кредитним договором. В судове засідання 13 серпня 2015 року позивач не з'явився, надавши суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача, ПАТ «ПриватБанк», в судове засідання не з'явився, надіславши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При цьому банк направив заперечення проти позову, в яких вказав, що 31.10.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Ініціатива щодо укладення договору, згода з умовами кредитування саме в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла саме від позивача згідно його заяви про укладення договору. Банк не примушував та не нав'язував своїх послуг позивачу. Головна сторінка електронного сайту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» містить архів новин та актуальні умови та правила надання банківських послуг, що унеможливлює необізнаність клієнта про існуючий стан банківських продуктів та акцій інакше, ніж через його неуважність чи небажання ознайомитись з інформацією. З 28.10.2013 року позивачу було видано нову карту вищого статусу «Універсальна GOLD» зі встановленням на неї кредитного ліміту в розмірі 23600 грн., якими він користувався та по можливості вносив щомісячні платежі. Станом на 05.08.2015 року існує лише поточна заборгованість по кредитному ліміту, яка виникла через невнесення чергового платежу. Після подачі позову позивач продовжує користуватися грошима банку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2013 року позивач - ОСОБА_1, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «Приватбанку», уклав договір №SAMDN8676 з відповідачем - Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» про надання кредитних коштів шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну карту «Універсальна GOLD» в сумі 23600 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Картка видана строком до серпня 2017 року /а.с.37/ При цьому, згідно Тарифів, правил та умов надання банківських послуг, передбачено поступове збільшення процентної ставки на суму залишку заборгованості за кредитом: 2,3% до 01.09.2014 року; 2,7% до 01.04.2015 року; 3,5% з 01.04.2015 року.

За ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За правилами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, підставою визнання укладеного договору про надання споживчого кредиту є невідповідність його змісту актам цивільного законодавства, інтересам держави, суспільства та моральним засадам.

ОСОБА_1 був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, погодився на ці умови, про що свідчить підпис позивача в анкеті-заявці про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, отримав кредитні кошти в сумі 23600 грн. та виконував умови щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. /а.с.36-45/

Таким чином, посилання повивача на те, що банком не було проведено з ним переддоговірну роботу, не повідомлено в письмовій формі про умови надання кредиту, не надано в повному обсязі інформацію про умови кредитування, не відповідає дійсності. Умови та Правила надання банківських послуг містять інформацію щодо строків, порядку та розміру погашення заборгованості, а також відповідальності у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Суд критично ставиться до посилання позивача на те, що, банк не надав жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США. Кредитні кошти ОСОБА_1 отримав в національній валюті України - гривні, а тому посилання на різке подорожчання кредиту через зміну курсу долара США є безпідставними. З часу отримання позивачем кредиту відбулося подорожчання долару США відносно гривні, що не потягло жодних негативних наслідків для позичальника.

Твердження позивача про те, що Умови договору містять істотний дисбаланс прав та обов'язків не відповідає дійсності, оскільки Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачені взаємні права та обов'язки кредитора та позичальника.

Твердження позивача про те, що банк залишив за собою право в односторонньому порядку в будь-який час підвищувати процентну ставку, а в разі незгоди позичальника, вимагати повернення всієї суми кредиту, не може бути підставою для визнання укладеного кредитного договору недійсним. Позивач був ознайомлений про поступове збільшення процентної ставки на суму залишку заборгованості за кредитом і навіть проводив погашення заборгованості за збільшеною процентною ставкою, визнавши та прийнявши таким чином вказані умови.

Суд не приймає доводи позивача про те, що банк не виконав умови п.3.5 договору, згідно з яким за умови виконання позичальником умов кредитного договору, кожні 6 календарних місяців банк зменшує розмір відсоткової ставки на 0,25% річних. Через несвоєчасну сплату коштів за кредитним договором у позивача утворилась заборгованість перед банком, що саме по собі виключає застосування вказаного пункту договору. Крім того, невиконання умов договору не є підставою для визнання його недійсним.

Загалом, в судовому засіданні позивач обґрунтував свої вимоги тим, що вважає нечесною діяльність ПАТ «ПриватБанк». При цьому, після звернення до суду з позовом ОСОБА_1 продовжив користуватися грошовими коштами за допомогою вказаної кредитної карти, що підтверджується випискою про проведені транзакції.

Питання визнання недійсними умов договорів регулюються статтею 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Однак, позивачем не доведено порушення жодного з положень вказаної статті.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Сплату судового збору по даній справі необхідно віднести на рахунок держави, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Даценко В. М.