Справа №473/2987/15-ц 22.12.2015 22.12.2015. 22.12.2015
Провадження №22-ц/784/3107/15
Справа № 473/2987/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Вострікова Л.В. Провадження № 22ц- 784/3107/15 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

22 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника позивача ОСОБА_3,

- представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Позивач зазначав, що працює у Вознесенській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Вознесенської районної ради Миколаївської області на посаді директора. 20 травня 2015 року під час загальношкільних батьківських зборів ОСОБА_5 в присутності батьків і вчителів розповсюдила відносно нього недостовірну інформацію про те, що він забороняє проводити тренування секції боксу і отримує кошти за проведення вказаних занять.

Після пояснень позивача, з цього приводу, відповідачка заявила, що директор школи бере гроші і «викручується».

Посилаючись на те, що вказана інформація про нього є неправдивою та такою, що принижує його честь, гідність, ділову репутацію, оскільки вона не відповідає дійсності, позивач просив визнати інформацію розповсюдженою відносно нього ОСОБА_5 недостовірною.

Зобовязати ОСОБА_5 спростувати вказану інформацію шляхом виступу на загальношкільних батьківських зборах Вознесенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Вознесенської міської ради Миколаївської області та стягнути на його користь з ОСОБА_5 10 000 грн. моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями відповідачки.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст..34 Конституції України).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом цієї норми юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою задоволення позову, є сукупність обставин, якими є факт поширення інформації, її недостовірність (не відповідає дійсності) та порушення такою інформацією особистих немайнових прав, в тому числі права на повагу до гідності та честі ( негативна інформація).

Під поширенням інформації слід розуміти, в тому числі, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб.

Негативною слід вважати інформацію, в який стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення інших дій (порушення принципів моралі, загальних правил співжиття тощо), яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації ( пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2008 року № 1 « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», далі - Постанова).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 працює директором Вознесенської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів Вознесенської районної ради Миколаївської області.

20 травня 2015 року в школі відбулися загальношкільні батьківські збори.

В позовній заяві та поясненнях в суді першої інстанції ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачка на шкільних зборах розповсюдила відносно нього неправдиву інформацію стосовно того, що він заборонив проводити тренування секції боксу і отримує кошти за проведення вказаних занять , а також про те, що «директор школи бере гроші та викручується.

Факт поширення вказаної інформації відповідачкою зафіксовано у протоколі загальношкільних батьківських зборів від 20 травня 2015 року.

Дані обставини підтверджені також поясненнями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 допитаних в суді першої інстанції.

Наведене дає підстави вважати, що мав місце факт розповсюдження відповідачкою інформації зазначеної позивачем.

Разом з тим, зазначена інформація не може вважатися негативною в розумінні положень ст.277 ЦК України, а висловлювання відповідачки є її оціночними судженнями та не спрямовані на приниження честі та гідності позивача.

Адже, під час загальношкільних батьківських зборів розглядалися актуальні питання навчально-виховного процесу в школі та роль керівника школи у організації створення спортивних секцій. Відповідачка, звернувшись до директора школи, з метою зясувати куди надходять кошти за оренду шкільного спортивного залу і чому у школі припинилися заняття спортивної секції з боксу. Це питання мало суттєве значення для батьків, учнів, у тому числі стосувалося і відповідачку, оскільки її дитина відвідувала шкільну секцію доки та не припинила свою роботу.

У оспорюваних висловлюваннях ОСОБА_5 фактично виразила власні оціночні судження, суб'єктивну думку, яка стосувалася не особисто позивача, а його діяльності на посаді директора школи, як посадової особи. В подальшому, виступ відповідачки прийняв до уваги директор школи, зацікавився та почав перевіряти чому у школі не працює спортивна секція.

Відповідно до положень абз. 6 п. 3 Рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Межі допустимої інформації щодо посадових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Позивач обіймає посаду керівника загальноосвітнього навчального закладу, яка є соціально значимою в сільській місцевості, тому повинен бути готовим до критичного реагування з боку суспільства.

Висловлювання ОСОБА_5 дійсно є такими, що можуть обурювати особу, якої вони стосуються. В той же час, вони не містили образливих виразів або принизливих висловів на адресу особистості позивача або його професійного рівня.

Застосування таких виразів у демократичному суспільстві є допустимим проявом гарантованої свободи слова.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну оцінку наданим доказам і прийшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи спір, суд хоча й помилково вважав, що позивачем не надано безперечних доказів на підтвердження того, що відповідачка допустила оспорювані висловлювання на адресу позивача, але це не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що висловлювання містять посилання на недостовірні факти, які мають бути спростовані, не заслуговують на увагу, оскільки із змісту оспорюваних висловлювань вбачається, що вони є узагальненою та критичною оцінкою відповідачки у діяльності ОСОБА_2, як директора школи і не відносяться до переліку інформації, яка стосується виключно його особистого життя, право на захист, якої від неправомірного посягання має кожна особа.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :