Справа № 356/95/15-ц Головуючий у І інстанції Голік Г. К.
Провадження № 22-ц/780/6839/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 22.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Березанського міського суду Київської області від 03 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. Заявлені вимоги мотивувала тим, що з 24 липня 1993 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, в період шлюбу за спільні кошти придбали трактора із причепом та у кредит легковий автомобіль Daewoo, кредит погашався впродовж 2007 2013 років за допомогою її тітки ОСОБА_4, яка проживає у м. Москва. Згідно домовленості між ними, її частка у вартості легкового автомобіля є більшою, оскільки ними враховано кошти, які передавала на придбання автомобіля ОСОБА_4, а саме 1/3 частина автомобіля належить відповідачу, а 2/3 частини позивачу. Уточнивши позовні вимоги, просила визнати за позивачем право власності на трактор колісний та причіп вартістю 44898,27 грн., за відповідачем право власності на легковий автомобіль вартістю 93209,92 грн., стягнути із відповідача на користь позивача різницю вартості спільного майна в сумі 39693,04 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 03 листопада 2015 року позов задоволено частково, поділено спільно нажите майно подружжя, виділено у власність ОСОБА_2 трактор вартістю 31213,27 грн. та причіп вартістю 13685 грн., ОСОБА_3 легковий автомобіль вартістю 93209,92 грн., стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 24155,82 грн. як компенсацію зменшення її частки в спільному сумісному майні подружжя, та судові витрати.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Березанського міського суду Київської області від 03 листопада 2015 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила змінити рішення суду першої інстанції в частині зменшення компенсації частки в спільному сумісному майні подружжя та викласти його у редакції, в якій сума компенсації становитиме 39693,04 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що трактор, причіп та легковий автомобіль є обєктами спільної сумісної власності подружжя, частки в праві спільної власності сторін є рівними, оскільки позивачем не доведено іншого, а тому вказане майно підлягає поділу в натурі із стягненням компенсації за зменшення частки з урахуванням рівності часток в праві власності на майно подружжя.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 24 липня 1993 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

Під час шлюбу сторонами придбане наступне майно: автомобіль Daewoo-FSO 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 93209,92 грн., автомобіль марки Т-40 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 31213,27 грн., причеп марки 2ПТС-4 д.н.з. КА 10-04347, вартістю 13685 грн. Дійсна вартість транспортних засобів встановлена висновком судової автотоварознавчої експертизи № 7257/15-54 від 01 липня 2015 року.

Згідно заяви на видачу готівки № 5 від 05 липня 2007 року, ОСОБА_3 отримав 9684 доларів США за договором № 169-026/07Р від 05 липня 2007 року. Згідно довідки ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 26 лютого 2013 року № 4, ОСОБА_3 виконав усі зобовязання за кредитним договором, у звязку з чим договір застави транспортного засобу Daewoo-FSO 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 припинив свою дію.

Наведені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відтак колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що спірні транспортні засоби дійсно є обєктами права спільної сумісної власності подружжя, і дані обставини не оспорюються сторонами.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо збільшення частки позивача ОСОБА_2 в праві спільної сумісної власності подружжя, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Із розяснень, викладених у п. 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток.

Під час розгляду справи суду не було надано доказів про те, що у відповідача існує заборгованість по виплаті аліментів та що ОСОБА_2 взагалі зверталась до суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей або додаткових витрат на їх утримання. Крім того, такі підстави збільшення частки в праві спільної сумісної власності подружжя позивачем не заявлялись, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині існування заборгованості по аліментах з боку відповідача як підставу для збільшення її частки в праві власності на легковий автомобіль.

Відтак вірними є висновки суду щодо безпідставності вимог ОСОБА_2 про збільшення частки в праві спільної сумісної власності подружжя, виходячи із того, що позивачем не доведено згідно зі ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України наявності підстав для такого збільшення, встановлених ст. 70 СК України.

Оцінюючи надану позивачем в якості доказу довідку банку про міжнародні грошові перекази та квитанції про погашення кредиту, колегія суддів враховує, що зазначені перекази, отримані позивачем під час перебування у шлюбі, також вважаються спільною сумісною власністю подружжя в силу вимог ст. 60 СК України, оскільки нею не доведено іншого; крім того, позивачем не надано беззаперечних доказів, що отримані від ОСОБА_4 грошові кошти використані саме для погашення кредиту.

Доводи апелянта про укладення між нею та ОСОБА_4 договору позики колегія суддів відхиляє як такі, що не підтверджені доказами.

Отже, суд першої інстанції вірно визначив рівність часток у спільній сумісній власності подружжя при їх поділі, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в цій частині підлягають відхиленню.

Оцінюючи правильність висновків суду в частині поділу майна в натурі, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Згідно із п. 25 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із способом поділу транспортних засобів, виділивши позивачу трактор із причепом, а відповідачу легковий автомобіль, як просила позивач та проти чого не висунуто заперечень відповідачем.

Оскільки сумарна вартість транспортних засобів згідно експертного висновку складає 138108,19 грн., частка кожного із подружжя має становити 69054,095 грн., а тому із ОСОБА_3, за яким визнається право власності на автомобіль Daewoo-FSO 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, вартість якого становить 93209,92 грн., на користь ОСОБА_2, за якою визнається право власності на автомобіль марки Т-40 1987 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 31213,27 грн., причеп марки 2ПТС-4 д.н.з. КА 10-04347, вартістю 13685 грн., має бути стягнута компенсація за перевищення частки в спільному майні подружжя в розмірі 24155,82 грн., що і було зроблено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги в частині необхідності збільшення розміру компенсації за перевищення частки відхиляються колегією суддів, оскільки висновки суду в частині рівності часток подружжя визнані обґрунтованими та правомірними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Фінагєєв В.О.

ОСОБА_5