Справа № 603/511/15-ц
Провадження №2/603/190/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2015 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Галіяна І. М.

при секретарі Смолінчук М.М.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Монастириська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області

про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на:

- земельну ділянку площею 0,28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1;

- земельну ділянку площею 0,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1;

- земельну ділянку площею 0,27 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2;

- земельну ділянку площею 0,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з:

- земельної ділянки площею 0,28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1;

- земельної ділянки площею 0,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1.

Позивач вважає що саме вона повинна успадковувати за померлою спадкодавцем, оскільки фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном, як спадкоємець за законом першої черги.

Окрім цього позивач в позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з:

- земельної ділянки площею 0,27 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2;

- земельної ділянки площею 0,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2.

Позивач вважає що саме вона повинна успадковувати за померлим спадкодавцем, оскільки фактично прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном, як спадкоємець за законом першої черги.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3, проте оформити спадщину нотаріус не зміг, оскільки виявилося, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки.

Представник позивача, позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явились, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача та без участі позивача ОСОБА_1, позовні вимоги підтримують повністю.

Відповідач - представник Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнають повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 69 років померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданого 01.07.2002 року, актовий запис №5.

Ще за життя померлій належали:

- земельна ділянка площею 0,28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1;

- земельна ділянка площею 0,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №29-1912-0.5-1386/2-15 від 30.07.2015 року наданої відділом держземагенства у Монастириському районі Тернопільської області (а.с.16, 17).

Родинні відносини між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_2 підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданого повторно 27.12.1973 року і згідно якого ОСОБА_2 є мамою ОСОБА_1; свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 виданого повторно 21.07.2015 року, згідно якого позивач ОСОБА_1 змінила своє дошлюбне прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Спірні відносини, що виникли між сторонами пов'язані з реалізацією позивачем свого права на спадкування, а тому регулюються нормами книги «Спадкове право» Цивільного кодекс України (далі - ЦК України).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1963 р.), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Як вбачається з матеріалів справи на час смерті ОСОБА_2, тобто на час відкриття спадщини, був чинним ЦК Української РСР 1963 року, тому при вирішенні питання про прийняття ОСОБА_1 спадщини у вигляді права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом необхідно керуватися ст. 549 ЦК Української РСР в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог ст.ст. 524, 525, 526, ЦК України (1963 року), який діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Згідно з вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини, або якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Спадкове майно ОСОБА_1 фактично прийняла так як на день смерті проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області за №121 від 20.07.2015 року (а.с.12), а тому має право на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Окрім цього судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 28 років помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 виданого 17.03.2005 року, актовий запис №4.

Ще за життя померлому належали:

- земельна ділянка площею 0,27 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2;

- земельна ділянка площею 0,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, що підтверджується інформацією про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №29-1912-0.5-1386/2-15 від 30.07.2015 року наданої відділом держземагенства у Монастириському районі Тернопільської області (а.с.14, 15).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають батьки спадкодавця.

Судом встановлено, що родинні відносини між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 виданого 26.05.1976 року і згідно якого ОСОБА_1 є мамою ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_3 так як на день смерті проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області за №122 від 20.07.2015 року (а.с.11), а тому має право на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, через відсутність правовстановлюючих документів ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується відмовою державної нотаріальної контори №501/01-16 від 10.07.2015 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як слідує з матеріалів справи оригінал Державного акту був втрачений про що свідчить повідомлення в засобах масової інформації, а саме, в газеті «Вісті Придністров'я» (а.с.9).

Згідно даного повідомлення вбачається, що державні акти на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2, видані Гранітнянською сільською радою 15.10.2002 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6, загублені.

На даний час виготовити (отримати) правовстановлюючі документи на вказане майно не можливо через смерть спадкодавців, оскільки їх цивільна правоздатність, як фізичних особи, припинена у момент їх смерті.

Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів стала причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно закону після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в державній нотаріальній конторі.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування.

При цьому у положенні п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз'яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливість з даних причин оформити спадщину в установленому законом порядку доведена матеріалами справи.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені нею в позовній заяві, а отже, вона, як спадкоємець за законом має право на земельні ділянки, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно судом встановлено не було.

Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи те, що за час відкриття спадщини та розгляду справи в суді будь-які інші можливі спадкоємці заяв про прийняття спадщини в нотаріальну контору не подавали і жодних правовстановлюючих документів на вищезгадане майно чи право його успадкування суду не було пред'явлено, а позивач фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тому є підстави визнати за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні не встановлено підстав, що перешкоджали б в набутті права власності позивачем на спадкове майно.

Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення.

Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд приймає таке визнання і виносить рішення про задоволення позову повністю.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 294 ЦПК України, ст.ст. 1220, 1216, 1218, 1222, 1223, 1225, 1261, 1268 ЦК України, 81 ЗК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Гранітненської сільської ради Монастириського району Тернопільської області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- земельну ділянку площею 0,28 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1;

- земельну ділянку площею 0,81 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 і які належали - ОСОБА_2, які померла ІНФОРМАЦІЯ_1;

- земельну ділянку площею 0,27 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2;

- земельну ділянку площею 0,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гранітненської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 і які належали - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя І. М. Галіян