У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів: Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Ситнік О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційними скаргами представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Кочіна Геннадія Івановича - та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11 на рішення апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в солідарному порядку суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2007 року № 0 в розмірі 7 347,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2014 року становить 95 147 грн 59 коп., з яких: 7 043,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2014 року становить 91 218 грн 93 коп., - кредитна заборгованість; 137,10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2014 року становить 1 775 грн 45 коп., - заборгованість за процентами; 166,11 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2014 року становить 2 151 грн 14 коп., - пеня за прострочення сплати кредиту; 0,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2014 року становить 2 грн 07 коп., - пеня за прострочення сплати процентів; звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 21 вересня 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_8, ОСОБА_9, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 66,0 кв. м, житловою площею 39,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_8 і ОСОБА_9, з метою задоволення вимог позивача, що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2007 року № 0 в розмірі 7 347,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2014 року становить 95 147 грн 59 коп., встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки в межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності, проведеної відповідно до законодавства, вирішити питання про стягнення з відповідачів судового збору.

На обґрунтування вимог банк посилався на те, що між ним та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, який останньою належним чином не виконується, у зв'язку із чим станом на 13 жовтня 2014 року у неї утворилася заборгованість в розмірі 7 347,29 доларів США, оскільки виконання зобов'язань забезпечено договорами поруки та іпотеки, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 14 січня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_6 в солідарному порядку суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2007 року № 0 в розмірі 7 347,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2014 року становить 95 147 грн 59 коп., та судовий збір в сумі 951 грн 48 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 04 берзня 2015 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 14 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_6, ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу з повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2007 року № 0 в розмірі 7 347,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 березня 2015 року становить 182 365 грн, з яких: 7 043,55 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 березня 2015 року становить 174 820 грн 91 коп., - кредитна заборгованість; 137,10 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 березня 2015 року становить 3 402 грн 82 коп., - заборгованість за процентами; 166,11 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 березня 2015 року становить 4 122 грн 85 коп., - пеня за прострочення сплати кредиту; 0,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04 березня 2015 року становить 3 грн 97 коп., - пеня за прострочення сплати процентів. Вирішено питання про стягнення судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ «УкрСиббанк» - Кочін Г.І. - порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції в цій частині норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_11 - порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції в частині розміру заборгованості із ухваленням в цій частині нового рішення, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції в цій частині норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга представника ПАТ «УкрСиббанк» - Кочіна Г.І. - підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11 - відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 21 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Згідно із свідоцтвом про шлюб від 29 квітня 2014 року ОСОБА_6 одружилася і отримала після одруження прізвище «Старостенко».

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_6 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом 18 000 доларів США, а ОСОБА_6 зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24 вересня 2017 року згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 9,5 % річних.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір поруки від 21 вересня 2007 року № 143588.

Крім того, з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_8 і ОСОБА_9 укладено договір іпотеки від 21 вересня 2007 року, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 66,00 кв. м, житловою площею 39,50 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 13 жовтня 2014 року заборгованість ОСОБА_6 з повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом становить 7 347,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 13 жовтня 2014 року становить 95 147 грн 59 коп., з яких: 7 043,55 доларів США, що становить 91 218 грн 93 коп., - кредитна заборгованість; 137,10 доларів США, що становить 1 775 грн 45 коп., - заборгованість за процентами; 166,11 доларів США, що становить 2 151 грн 14 коп., - пеня за прострочення сплати кредиту; 0,16 доларів США, що становить 2 грн 07 коп., - пеня за прострочення сплати процентів.

Згідно зі статтею 99 Конституції України <nau://ukr/254к/96-ВР|st99> грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України <nau://ukr/435-15|st192>).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України <nau://ukr/435-15|st192>).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України <nau://ukr/435-15|st654>, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність <nau://ukr/959-12>», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 <nau://ukr/15-93>, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України <nau://ukr/435-15|st533> грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України <nau://ukr/435-15|st533> використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України <nau://ukr/435-15|st192>).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема у статті 1048 ЦК України <nau://ukr/435-15|st1048> та при застосуванні статті 625 ЦК України <nau://ukr/435-15|st625>.

Отже, у справі, яка переглядається, суд правильно застосував зазначені норми права, визначаючи суму погашення грошового зобов'язання в національній валюті, навівши у мотивувальній частині розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення кредитної заборгованості, суд апеляційної інстанції, встановивши, що позичальником належним чином умови кредитного договору не виконуються, правильно керувався положеннями ст. ст. 526, 553, 554, 610, 610, 611, 1048, 1054 ЦК України та обґрунтовано виходив з того, що з відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 необхідно стягнути в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором з урахуванням розрахунку заборгованості за курсом долара США встановленим Національним банком України станом на 04 березня 2015 року.

З огляду на викладене, касаційна скарга представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11 підлягає відхиленню, а рішення суду апеляційної інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором залишенню без змін, оскільки доводи касаційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає змісту ст. 335 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд апеляційної інстанції виходив з того, що іпотечне майно виступає як забезпечення зобов'язань боржника за споживчим кредитом, наданим кредитною установою в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, у яких у власності не знаходиться інше нерухоме майно, загальна його площа становить 66,00 кв. м, тому звернення стягнення на нього не може бути проведене відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку <nau://ukr/898-15|st33>» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті <nau://ukr/1304-18>» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу <nau://ukr/2654-12|st4>» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку <nau://ukr/898-15|st5>», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

За своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті <nau://ukr/1304-18>» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Указана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (справа № 6-58цс15), яка за змістом ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, судом апеляційної інстанції при розгляді позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки неправильно застосовано статтю 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті <nau://ukr/1304-18|st1>».

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення суду апеляційної інстанції в цій частині підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_11 - відхилити.

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Кочіна Геннадія Івановича - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати, передати справу в цій частині на новий розгляд до цього ж суду.

В іншій частині рішення апеляційного суду Київської області від 04 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: П.О. Гвоздик В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук О.М. Ситнік