Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді : Оніпко О.В., суддів : Собіни І.М., Хилевича С.В.,

секретар - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про захист прав споживача, стягнення грошових коштів та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 06.05.2015 р. позов задоволено : стягнуто з АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 банківський вклад у розмірі 120000 грн., пеню за прострочення повернення суми вкладу у сумі 177 грн. 53 коп., 183 грн. 44 коп. інфляційних витрат та 6000 грн. моральної шкоди, а всього 126360 грн. 97 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник АТ "Банк "Фінанси та Кредит" - Гошовська Р.Г. вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що оскаржуване рішення було постановлено без належного дослідження всіх доказів, які мають значення по справі, оскільки до уваги було взято тільки розрахунки, подані позивачкою, що ставить під сумнів їх правильність, оскільки відповідача не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, що унеможливило його явку в судове засідання та позбавило можливості подати контр-розрахунки залишку депозитних коштів. Зазначає, що відповідач не відмовляється від своїх зобов'язань за договором, частково їх виконав, що встановлено у процесі розгляду справи, однак в силу зовнішніх факторів, незалежних від нього, був позбавлений можливості виконати зобов»язання у повній мірі на момент вимоги позивача.

Крім того, зазначає про безпідставність позовних вимог про відшкодування позивачці моральної шкоди, оскільки відсутні будь-які підстави для задоволення судом позову у цій частині. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 січня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ "Банк "Фінанси та Кредит" був укладений договір-заява №300131/157672/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" на 1 місяць в національній

_______________________________________________________________________________________________________________________

Головуючий суддя 1 інстанції: Тростянчук Г.Г.

Провадження № 22-ц787/1262/2015 Суддя-доповідач : Оніпко О.В.

валюті на строк з 15.01.2015р. по 15.02.2015р., згідно з умовами якого, банк прийняв грошові кошти від вкладника в сумі 120000 грн. та зобов'язався повернути вказаний вклад 15.02.2015р., із щомісячною виплатою відсотків за вкладом в розрахунку 25,00% річних (а.с.5).

Згідно з п.10 договору-заяви, він набуває чинності після його підписання вкладником та банком з дня надходження коштів на вкладний рахунок і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором банківського вкладу.

Позивач виконала умови договору, передавши відповідачу на депозитний рахунок грошові кошти в національній валюті у сумі 120000 грн., що підтверджується меморіальним ордером №30850 від 15.01.2015 року (а.с12).

17 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до банку щодо повернення їй вкладу за договором у зв'язку із закінченням строку його дії. Крім того зазначала, що 16.02.2015 р., по закінченню терміну дії даного договору і при зверненні у відділення №64 в м. Дубно, вона отримала нараховані проценти в сумі 1935,61 грн., що підтверджується квитанцією №17 від 16.02.2015 р. У поверненні суми вкладу в розмірі 120 000 грн. їй було відмовлено(а.с.13).

Згідно з ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

На підставі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника), або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1 ст. 1061 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Такі ж вимоги містить п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №516 від 03.12.2003 року, зі змінами та доповненнями.

Частиною 1 ст. 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Відповідно до п.6 договору-заяви після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов.

Відповідно до п.5.1 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, кошти з строкового вкладного рахунку повертаються вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія договору припиняється (а.с.6-11).

У відповідності до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений договором строк. При порушенні зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, за змістом ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року №6-140цс13, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України такі рішення Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідності із рішенням Верховного Суду України.

Колегія суддів вважає, що задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь позивача ОСОБА_1 суму банківського вкладу згідно з договором - заявою №300131/157672/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" від 15 січня 2015 року у розмірі 120 000 грн., місцевий суд прийшов до вірних висновків про те, що відповідач ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" порушив взяте на себе за договором грошове зобов'язання і дії відповідача щодо обмеження права ОСОБА_1 на розпорядження її грошовими коштами є протиправними.

Згідно з ч. 2 ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач має право на повернення вкладу, отримання 3 % річних та індексу інфляції за невиконання рішення суду про стягнення банківського вкладу, оскільки боржник не може бути звільнений від відповідальності через неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У той же час, вирішуючи питання щодо розміру інфляційних сум, місцевим судом неправильно здійснено розрахунок вказаних сум, виходячи з наступного.

Згідно з рекомендаціями Верховного Суду України, наведеними у листі № 6.2 - 97 від 03.04.1997 року, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Оскільки, прострочення виникло з 15.02.2015 року по 05.03.2015 року, сума боргу має індексуватися за лютий цього року, натомість позивач вказує індекс інфляції за 2015 рік, що є невірним. Отже, виходячи з меж заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, розрахунок інфляційних сум здійснюється лише за 1 місяць, тобто, лютий 2015 року, індекс інфляції у якому становив 105,3%.

Таким чином, сума заборгованості з врахуванням індексу інфляції за вказаний місяць становить : 120 000 (сума боргу) * 105,3% ( індекс інфляції за лютий 2015 року)/100 (перевід процентів) = 126 360 грн. - 120 000 грн. = 6360 грн. ( інфляційні втрати за лютий місяць ) ; 6360 х 18 ( кількість днів прострочки, виходячи з меж позовних вимог) : 28 ( кількість днів у місяці ) = 4088,57 грн. - інфляційні втрати.

У зв»язку з наведеним, визначений місцевим судом індекс інфляції від знецінення грошових коштів лише у розмірі 183, 44 грн. є невірним і рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про стягнення з банку на користь позивачки 4088,57 грн.

Колегія суддів погоджується з розрахунком, здійсненим судом 1-ї інстанції щодо визначення розміру трьох відсотки річних за прострочення грошового зобов'язання, який становить 177,53 грн. = (120 000грн. (сума боргу) х 18 (кількість днів прострочення зобов'язання за період з 15.02.2015 року по 05.03.2015 рік): 365 (кількість днів у році)/ 100 (перевід процентів).

Проте, є невірним висновок місцевого суду щодо задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у розмірі 6000 грн., із посиланнями у рішенні на ст.1167 ЦК України, а також на ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" і вказані позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення, оскільки норма ст.1167 ЦК України регулює позадоговірні відносини, а тому не поширюється на спірні договірні відносини.

Також, відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених нормами ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Умовами укладеного між сторонами договору банківського вкладу, нормами параграфу 3 гл.71 ЦК України, якими регулюються спірні правовідносини та ст.625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, такий вид цивільної відповідальності, як відшкодування моральної шкоди, не передбачений.

Пунктом 5 статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів", на який позивач посилається у своєму позові, як на підставу своїх вимог, передбачено, що право на відшкодування майнової та моральної шкоди мають лише споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб, якщо така шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Виходячи з наведеного, рішення місцевого суду підлягає скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у сумі 183,44 грн. та моральної шкоди у розмірі 6000 грн., а також в частині стягнення з відповідача судового збору, з ухваленням нового рішення у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу АТ "Банк "Фінанси та Кредит" - задовольнити частково.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 06 травня 2015 року - в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 інфляційних втрат у сумі 183,44 грн. та моральної шкоди у розмірі 6000 грн., а також в частині стягнення з відповідача судового збору - скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 4088,57 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в частині стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в дохід держави судовий збір у сумі 1242,66 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий

Судді :