Справа № 167/276/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Хитрик Р.І.
Провадження № 22-ц/773/1121/15 Категорія: 20 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

при секретарі Концевич Я. О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу майнового паю недійсним, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 16 червня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що на пропозицію відповідача ОСОБА_4, в липні 2012 року відповідно до усного договору купівлі-продажу продав відповідачу за 80000 грн. як будматеріали приміщення корівника в с. Мильськ Рожищенського району, Волинської області, яке належало йому, як придбаний у 2007 році майновий пай. На підтвердження договору та виплати решти грошей в сумі 40000 грн. після реалізації будматеріалів від демонтажу корівника ОСОБА_4 03.08.2012 року написав йому розписку.

Посилаючись на те, що відповідач сплатив йому лише 40000 грн., а решту грошей від домовленої суми, розібравши приміщення корівника та продавши отримані будівельні матеріали, йому не віддав, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_4 в його користь 40000 грн. боргу та відшкодувати йому судові витрати.

До початку розгляду справи відповідач ОСОБА_4 подав зустрічний позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу ОСОБА_1 25 вересня 2007 року майнового паю у ОСОБА_5, оскільки останній не мав належним чином оформлених документів на майно яке відчужував. Тому ОСОБА_4 просив визнати даний договір недійсним та стягнути з ОСОБА_1 в його користь 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

8 квітня 2015 року ухвалою Рожищенського районного суду зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1

16 червня 2015 року рішенням Рожищенського районного суду первісний позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 40000 грн. боргу та в дохід держави судовий збір в сумі 400 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 просить його скасувати як незаконне, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задоволити зустрічний позов, а в первісному позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Встановлено, що 25 вересня 2007 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_5 приміщення корівника в с. Мильськ Рожищенського району, Волинської області, уклавши письмовий договір купівлі-продажу майнового паю, посвідчений секретарем Мильської сільської ради (а. с. 4-6).

3 серпня 2012 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу цього корівника як будівельних матеріалів. В цей же день відповідач ОСОБА_6 за цим договором сплатив позивачу 40000 грн., а решту суми 40000 грн. зобовязувався сплатити двома платежами по 20000 грн. в міру демонтажу приміщення корівника та реалізації, отриманих таким чином будматеріалів, про що написав відповідачу розписку (а. с. 7-8, 90).

Згідно ст. 655, ч. 1 ст. 692 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною першою ст. 202 цього Кодексу встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з частинами першою та другою ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Отже, встановлені обставини справи та наведені норми матеріального права дають підстави вважати, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу приміщення корівника як будівельних матеріалів, який вчинений у прості письмовій формі, що не потребував нотаріального посвідчення. А оскільки відповідач на виконання умов договору демонтував куплений корівник на будматеріали та реалізував їх, однак не сплатив позивачу всю обумовлену домовленістю суму за придбане майно, то суд першої інстанції цілком підставно задоволив первісний позов про стягнення боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що судовому захисту підлягають лише порушені, невизначені або оспорювані цивільні права особи.

Оскільки, оспорюваний у зустрічному позові ОСОБА_4 договір купівлі-продажу майнового паю, укладений між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ніяким чином не порушує його цивільних прав, то йому не належить право вимоги про визнання даного правочину недійсним і у такому спорі його не можна вважати належним позивачем. Тому суд першої інстанції правомірно відмовив ОСОБА_4 у задоволенні його зустрічного позову.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на його законність.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 відхилити, рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 16 червня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді