Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №334/4213/14 Головуючий у 1 інстанції: Нікітенко Н.П.
Провадження №22ц/778/2418/15 Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бурима С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги мотивував тим, що 05 червня 2008 року між Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 0703/0608/88-112, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 71950,00 доларів США, з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 05 червня 2015 року. Відповідно до договору про переведення боргу від 22 червня 2011 року ОСОБА_3 прийняв на себе виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 05 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 були укладені окремі договори поруки № 0703/0608/88-112 та 0703/0608/88-112-Р-2. 22 червня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 також укладено договору поруки № 0703/0608/88-112-3.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним догвормо між ПАТ «Сведбанк" та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір № 0703/0608/88-112-Z-1 від 05.06.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3 передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що позивач 25 травня 2012 року на підставі договору -купівлі-продажу між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» набув прав статусу нового кредитора і станом на 13.03.2014 року у відповідачів наявна заборгованість у розмірі 707050,33 грн., яка складається із заборгованісті за кредитом - 650902,91 грн; 56147,43 грн. - заборгованість за відсотками, просили стягнути вказану заборгованість та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 рок позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимог за кредитними договорами, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2014 рок зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимог залишено без розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з кожного окремо заборгованість по кредитному договору на загальну суму 707050,33 грн., яка складається з: 650902,91 грн. - заборгованість за кредитом, 56147,43 грн. - заборгованість за відсотками та судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника апелянта та представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 05 червня 2008 року між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 0703/0608/88-112, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 71950,00 доларів США, з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк до 05 червня 2015 року (а.с.8-12) Договором про переведення боргу від 22 червня 2011 року ОСОБА_3 прийняв на себе виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором (а.с.13-20). Договором про внесення змін та доповнень від 22 червня 2011 року між ПАТ "Сведбанк" та ОСОБА_3 погоджена реструктуризація кредитної заборгованості (а.с.21-23).

В забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» укладені договори поруки з ОСОБА_4 за № 0703/0608/88-112-Р-1 від 05 червня 2008 року (а.с.26-27), з ОСОБА_5 за № 0703/0608/88-112-Р-2 від 05 червня 2008 року (а.с.30-31), з ОСОБА_6 за № 0703/0608/88-112-3 від 22 червня 2011 року (а.с.32-33).

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Сведбанк" та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір № 0703/0608/88-112-Z-1 від 05липня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_3 передали в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 (а.с.34-44).

Вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки судом першої інстанції залишені без розгляду, тому доводи апеляційної скарги щодо неправомірності вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки знаходяться поза межами розглянутих вимог і тому ці доводи не підлягають розгляду колегією суддів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ "Дельта Банк", останній набув статусу нового кредитора за кредитним договором, і встановивши наявну заборгованість за цим договором стягнув її з боржника ОСОБА_3 та поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Твердження апелянта про те, що ПАТ "Дельта Банк" не набуло право вимоги, оскільки договір купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ "Дельта Банк" на підставі ст.228 ЦК України є нікчемним, оскільки порушує публічний порядок, на думку колегії суддів є безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Положеннями цієї статті визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочинами, які порушують публічний порядок, є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (стаття 1079 ЦК України). Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа - підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж.

Отже договір факторингу не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а тому не є таким, що порушує публічний порядок.

Тому твердження апелянта про те, що договір факторингу від 25 травня 2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ДельтаБанк» порушує публічний порядок і тому є нікчемний є спростованими.

Отже, матеріали справи містять докази на підтвердження правомірного набуття позивачем права вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором та договорами поруки з відповідачами, про що свідчить договір купівлі-продажу прав вимог від 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ДельтаБанк», акт приймання-передачі прав вимог, додаток до акту приймання-передачі прав вимог(а.с. 132-133, 176-184).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд на підставі неналежних доказів встановив розмір заборгованості за кредитним договором є безпідставними та спростовується наявним у справі розрахунком, з якого вбачається порядок нарахування суми боргу за кредитом, нарахування відсотків, дата останнього погашення суми боргу, дані про офіційний курс гривні по відношенню до долару, встановленого НБУ.

З розрахунок заборгованості за кредитним договором вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 70 123 доларів США, що еквівалентно 650 902,91грн., а по відсоткам за користування кредиту - 6048,87 доларів США, що еквівалентно 56 147,43грн.(згідно курсу долара 100 доларів - 928,23грн. на момент здійснення розрахунку), останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором був здійснений боржником 10.01.2014 року (а.с.131). Відповідачами вказаний розрахунок не спростований.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Усупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК України представником апелянта в судовому засіданні апеляційного суду надано повідомлення ПАТ «Дельта Банку» на адресу ОСОБА_3 від 25.07.2012 року.

Вказане повідомлення не було предметом дослідження в суді першої інстанції, представник апелянт не пояснив причини неподання цього доказу суду першої інстанції.

Колегія суддів, виконуючи вимоги ст.10 ЦПК України щодо всебічного і повного з'ясування обставин справи, дослідила вказане повідомлення, яке на думку апелянта свідчить про вручення йому дострокової вимоги про повернення кредиту і слугує підставою для визнання договорів поруки припиненими.

На думку колегії суддів, вказане повідомлення ПАТ «Дельта Банку» від 25.07.2012 року не є в розумінні ч.2 ст.1050 ЦК України реалізацією права позивача на вимогу про дострокове погашення заборгованості. Із змісту вказаного повідомлення вбачається, що позивач повідомив ОСОБА_3 про те, що він є новим кредитором на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ "Дельта Банк", зазначивши про наявність заборгованості перед ним та проханням її сплатити.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про припинення договорів поруки не можуть бути задоволені.

Посилання апелянта на те, що поза увагою суду залишилось те, що умовами кредитного договору передбачено повернення боргу щомісячними платежами і позовна давність повинна обчислюватись з моменту настання строку кожного чергового платежу є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки заяви про застосування строків позовної давності відповідачами під час розгляду в суді першої інстанції не заявлялось.

Колегія суддів знаходить частково прийнятними зауваження апелянта про те, що судом першої інстанції вирішено стягнути заборгованість за кредитним договором з боржника та кожного поручителя окремо від боржника.

У відповідності до вимог ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Таким чином, кожен поручитель на підставі окремого договору поруки несе солідарну відповідальність з боржником. Норми наведеної статті судом першої інстанції застосовано не правильно.

Також, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем при пред'явленні позову, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню у рівних частках судовий збір по 913,5грн грн. з кожного. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Крім того, в резолютивні частині суд першої інстанції помилково вказав прізвище відповідача ОСОБА_8, який у відповідності до повних позовних вимог був відповідачем за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте ухвалою суду вказані вимоги залишені без розгляду, тому покладання на нього судових витрат також не є правильним.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає, що на підставі ст.309 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає зміні в частині викладення резолютивної частини.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314, 315 ЦПК України, ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2014 року по цій справі змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, як боржника за кредитним договором №0703/0608/88-112 від 05.06.2008 року, солідарно з ОСОБА_4, як поручителя за договором поруки №0703/0608/88-112-Р-1 від 05.06.2008 року, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 707050,33грн (сімсот сім тисяч п'ятдесят), яка складається із заборгованості за кредитом - 650902,91грн., заборгованості за відсотками - 56147,43грн.

Стягнути з ОСОБА_3, як боржника за кредитним договором №0703/0608/88-112 від 05.06.2008 року, солідарно з ОСОБА_5, як поручителя за договором поруки №0703/0608/88-112-Р-2 від 05.06.2008 року на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 707050,33грн(сімсот сім тисяч п'ятдесят), яка складається із заборгованості за кредитом - 650902,91грн., заборгованості за відсотками - 56147,43грн

Стягнути з ОСОБА_3, як боржника за кредитним договором №0703/0608/88-112 від 05.06.2008 року, солідарно з ОСОБА_6, як поручителя за договором поруки №0703/0608/88-112-3 від 22.06.2011 року на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 707050,33грн (сімсот сім тисяч п'ятдесят), яка складається із заборгованості за кредитом - 650902,91грн., заборгованості за відсотками - 56147,43грн.

Загальну суму стягнення заборгованості за кредитом обмежити 707050,33грн.(сімсот сім тисяч п'ятдесят).

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 3654грн (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) по 913,5грн. (дев'ятсот тринадцять) з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: