Справа № 202/1373/15-ц
Провадження №2/0202/2089/2015
03 серпня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: Бєсєди Г.В.
при секретарі: Чумак В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні власним майном та стягнення суми боргу, -
До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні власним майном та стягнення суми боргу.
В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що згідно свідоцтва про право власності від 19.09.1997 року, виданого відповідно до розпорядження № 3/2899-97 виконавчого комітету міської Ради народних депутатів, він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Крім нього, в квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 фактично не проживає з позивачем та не оплачує комунальні послуги. Житлово-комунальні послуги сплачуються тільки ним, відповідач до житла не з'являється, фінансово не допомагає, що змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Просить суд усунути перешкоди в користуванні власним майном шляхом визнання ОСОБА_2 особою, яка втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 10 800 грн., як здійсненні ним витрати по сплаті комунальних послуг.
В судові засідання позивач з'являвся, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.
Відповідач ОСОБА_2в судові засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавала, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.
Представник третьої особи - Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській областів судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.
Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, згідно із свідоцтвом про право власності від 19.09.1997 року, виданим на підставі розпорядження № 3/2899-97 виконавчого комітету міської Ради народних депутатів є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Крім ОСОБА_1,в даній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2, що підтверджується довідкою № 1478 від 08.01.2015 року, виданою комунальним підприємством «ЖЄП №26» .
У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно акту від 26.09.2014 року, складеного ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого комунальним житлово-експлуатаційним підприємством № 26, ОСОБА_1мешкає один за адресою: АДРЕСА_1 з 19.09.1997 року.
Судом встановлено, що відповідач добровільно залишив місце проживання та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 без поважних причин понад один рік.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині визнання ОСОБА_2такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
З копій квитанцій, наданих ОСОБА_1, вбачається, що за період з січня 2012 року по серпень 2014 року за житлово - комунальні послуги ним сплачено 3 899,27 грн.
З 19.09.1997 року відповідач ОСОБА_2мешкає окремо, повністю припинила виконувати обов'язки пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. ОСОБА_1 вимушений самостійно оплачувати всі комунальні витрати.
Відповідно до вимог ст. 160 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму.
Відповідно до вимог ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно із ст.ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, каналізація, теплова енергія) наймачами повинна проводиться щомісячно. Це ж положення міститься в ст. ст. 815, 816, 820 ЦК України та у п. 14, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковою територією, затверджених Постановою КМ України № 572 від 8 жовтня 1992 року. Згідно зі ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором, а відповідно до ст. 816 ЦК України саме наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним.
Пунктом 5 частини 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
В порядку передбаченому ст. 540 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.
Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п. 18 зобов'язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, тому враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов'язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що проживають в квартирі позивача несуть солідарні зобов'язання з оплати житлово-комунальних послуг.
Разом з тим, відповідно до ст. 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1/2 частина від суми 3 899,27 грн. витрат на комунальні послуги, які здійснив позивач, в розмірі 1 949,6 грн.
Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212, 213, 214, 215, 218, 224, 294 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні власним майном та стягнення суми боргу - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 949 (одну тисячу дев'ятсот сорок дев'ять) грн. 60 (шістдесят) коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 287 (двісті вісімдесят сім) грн. 45 (сорок п'ять) коп.
Рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача з поданням такої заяви у десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: Г.В. Бєсєда