Справа № 583/2287/15-ц
29 липня 2015 року м. Охтирка
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в м. Охтирка Сумської області в складі:
головуючого судді Білери П.П.
при секретарі Дяченко Ю.М.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд
15 липня 2015 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстрована вона, ОСОБА_1, її син ОСОБА_3, його двоє дітей та його колишня дружина ОСОБА_2.
Як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_2 є колишньою дружиною її сина ОСОБА_3. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2014 року шлюб між ними було розірвано. Крім того, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2014 року було визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з батьком дітей за адресою: АДРЕСА_1; та зобов'язано стягувати з матері дітей ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на їх утримання до досягнення ними повноліття. 19 травня 2015 року рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх доньок. На даний час вона не цікавиться життям дітей, за місцем своєї реєстрації не з'являлася жодного разу.
Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 з червня 2014 року у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, місце її знаходження та проживання на даний час позивачу не відомо. Крім того, помешкання вона залишила добровільно, на сьогодні вона не є дружиною сина власниці житлового будинку, тобто відповідач не є членом родини. При неодноразовому зверненні до відповідача з вимогою добровільно виписатися з даного житлового будинку позивач отримувала відмову. Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_1 вважає, що її право власності щодо користування та розпорядження житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 порушене з боку відповідача, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів згідно чинного законодавства України.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити, визнавши ОСОБА_2, яка на даний час має місце реєстрації свого проживання за адресою: АДРЕСА_2, такою, що втратила право користуватися зазначеним житлом, так як ОСОБА_2 не є власником житлового будинку, понад одного років у ньому не проживає взагалі, а реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою суперечить законним її інтересам як власника щодо повноцінного користування будинковолодіння на власний розсуд. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 також зазначила, що вона не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду по даній цивільній справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином.
Заперечень проти позовних вимог ОСОБА_1, жодних належних та допустимих доказів про бажання врегулювати даний спір у позасудовому порядку від відповідача ОСОБА_2 до суду не надходило.
За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача, відповідно до вимог Ст. 169 Цивільного процесуального Кодексу України.
Суд вважає, що згідно Ст. 224 Цивільного процесуального Кодексу можливо провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Як зазначає ч. 1, ч. 2 Ст. 224 Цивільного процесуального Кодексу, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Суд, вислухавши думку позивачів, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах цивільної справи, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03 липня 1987 року Другою Охтирською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить домоволодіння з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1
Відповідно до копії будинкової книги на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за даною адресою станом на день звернення до суду позивача зареєстрованими значаться наступні особи: позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, неповнолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6.
Крім того, у судовому засіданні була досліджена копія паспорту позивача ОСОБА_1. Так, згідно копії паспорта громадянина України, виданого на ім'я ОСОБА_1, серії НОМЕР_1, виданого 29 квітня 1998 року Охтирським МВ УМВС України в Сумській області, місце проживання ОСОБА_1 з 23 березня 1982 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2.
З копії Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду на адресу: АДРЕСА_1, складеного 09 жовтня 2008 року, вбачається, що єдиним власником даного домоволодіння є ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане державною нотаріальною конторою 03 липня 1987 року, реєстровий номер 1176.
Як вбачається з довідки за № 144 від 08 липня 2015 року, виданої виконавчим комітетом Охтирської міської ради Сумської області, у будинку за адресою: АДРЕСА_1 дійсно мешкає ОСОБА_2, її син ОСОБА_3 та його діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Невістка ОСОБА_1 ОСОБА_2 зареєстрована за вищевказаною адресою, але не проживає, вона дійсно залишила своїх дітей без поважної причини.
Крім того, з копій рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2014 року про розірвання шлюбу, з копії рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 листопада 2014 року про визначення місця проживання дітей з батьком та стягнення аліментів, з копії рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 19 травня 2015 року про позбавлення батьківських прав вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з червня 2014 року не проживає разом з родиною у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, позбавлена батьківських прав відносно своїх неповнолітніх доньок, розлучена з сином відповідача, не бере участі у веденні спільного господарства та виховання дітей.
Судом було встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, в цих правовідносинах порушено право позивача на володіння та користування нерухомим майном, яке належить їй на праві особистої приватної власності.
Згідно ч. 1 Ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Стаття 317 Цивільного кодексу України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до Ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
На підставі ч. 1 Ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно Ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
На підставі зібраних належних та допустимих доказах по даній справі, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 хоч і зареєстрована у будинку за адресою: АДРЕСА_1, але фактично з червня 2014 року не проживає у вказаному домоволодінні. Тому з огляду на вищевикладене, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання відповідача такими, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають повному задоволенню.
Крім того, слід зазначити, що порядок реєстрації, зняття з реєстрації громадян, а також іноземців чи осіб без громадянства, які на законних підставах, перебувають в Україні визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Відповідно до Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
У зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованою у будинку за адресою: АДРЕСА_1, що належить позивачу на праві приватної власності, остання позбавлена можливості розпорядитися належним їй майном.
Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач створює позивачам перешкоди у користуванні належним їм житловим будинком та перешкоджає вільному розпорядженню належним позивачам майном.
За таких обставин, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити та усунути перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування спірним житловим будинком.
Відповідно до Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України.
Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають Ст. ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України.
При винесені рішення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Суд при винесені судового рішення враховує, що згідно Ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд повинен з'ясувати чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити, або в позові відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,Ст. Ст. 10, 60, 169, 197, 209, 212 -215 Цивільного процесуального кодексу України, Ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, Ст. ст. 29, 317, 391 Цивільного кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, - задовольнити повністю.
Усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з боку ОСОБА_2.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користуватися житлом за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте Охтирським міськрайонним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Охтирського
міськрайонного суду Білера П.П.